ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8215/17                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                               Григорович П.О., Донець В.А., Смолій І.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року (розглянута у спрощеному провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2017 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить:
- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 523,74 гривні (п`ятсот двадцять три гривні 74 копійки) за 2 (два) відпрацьовані дні - з 13.12.2016 по 14.12.2016 року, які не враховані при розрахунку та виплаті сум при звільненні з роботи; 
- зобов`язати Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 45 819,41 гривні (сорок п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 41 копійок) за 119 (сто дев`ятнадцять робочих днів), який утворився з вини Державної фіскальної служби України, за весь період затримки розрахунку з 15 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року, а саме на дату подання позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від   17 травня 2021 року здійснено процесуальне правонаступництво та замінити первісного відповідача - Державну фіскальну службу України на правонаступника - Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та прийняти постанову, якою скасувати процесуальне правонаступництво..
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо здійснення процесуального правонаступництва.
Здійснюючи процесуальне правонаступництво суддя суду першої інстанції виходив з того, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» передано Державній податковій службі функції з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
За наслідками розгляду справи в судовому засіданні 07.02.2018, з урахуванням набрання чинності новою редакцією КАС України від 15.12.2017, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в спрощеному провадженні без виклику сторін та проведення судового засідання.
Здійснюючи процесуальне правонаступництво, суд першої інстанції посилався на постанову КМУ № 1200 від 18.12.2018, відповідно до якої утворено Державну податкову службу України (код ЄДР 43005393) та Державну митну службу України, через реорганізацію Державної фіскальної служби шляхом поділу та розпорядження КМУ від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» відповідно до якого передано Державній податковій службі функції з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.
Проте, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції передчасним, оскільки не досліджено питання щодо переходу повноважень та завдань новостворених ДПС України та ДМС України як правонаступників ДФС України, та зазначає наступне.
Згідно із пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» (далі - Порядок № 1074), права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади.
Пунктом 8 Порядку № 1074, визначено, що внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.
Перейменування органу виконавчої влади не призводить до його реорганізації.
Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (зі змінами), визначено, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Пунктом 1 Постанови Кабінету міністрів України від 18.12.2018 № 1200 (далі - Постанова №1200) зазначено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. У відповідності зазначеної постанови до Державної податкової служби України передано функцію щодо адміністрування податків і зборів, тобто виконання основних завдань визначених податковим законодавством України.
Державна податкова служба є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до постанови КМУ від 06.03.2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України».
Так, згідно п.п. 1-3 Положення про Державну митну службу України, Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.
Держмитслужба реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Держмитслужба у своїй діяльності керується   Конституцією   та законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Держмитслужби є:
1) забезпечення реалізації державної митної політики, зокрема забезпечення митної безпеки та захисту митних інтересів України і створення сприятливих умов для розвитку зовнішньоекономічної діяльності, збереження належного балансу між митним контролем і спрощенням законної торгівлі;
2) забезпечення реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи, запобігання та протидії контрабанді, боротьби з порушеннями митних правил;
3) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної митної політики на розгляд Міністра фінансів.
Окрім зазначеного, колегія суддів зазначає, що при переході від одного суб`єкта до іншого обов`язку, який не стосується визначеної законом адміністративної компетенції (функцій) суб`єкта владних повноважень, а виникає на підставі рішення суду, з трудових відносин, заміна сторони має відбуватись в порядку універсального правонаступництва в пазі фактичного вибуття сторони (внесення запису про припинення, ліквідацію юридичної особи в ЄДР).
Предметом спору у справі № 826/8215/17 є стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, який вчинено саме ДФС.
Тобто, спірні відносини у даній справі не стосуються фактичного переходу адміністративної компетенції (функцій) ДФС до ДПС, а публічне (компетенційне) правонаступництво між вказаними органами не має правового значення у справі № 826/8215/17.
В даній справі спірні трудові відносини, відновлення яких є обов`язком відповідача, не стосується адміністративної компетенції суб`єкта владних повноважень, тому в даному випадку заміна сторони може відбуватися лише внаслідок універсального правонаступництва.
Колегія суддів зазначає, що наказом Державної фіскальної служби України від 14.12.2016 № 3946-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 14.12.2016 з посади головного державного інспектора відділу перевірки дотримання митного законодавства управління аналітичної роботи у сфері ЗЕД Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби України за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та п. 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу України» у зв`язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України.
Посада, яку обіймав позивач до звільнення, пов`язана зі здійснення державної політики у сфері державної митної справи, що на сьогодні відноситься до компетенції Державної митної служби України.
Тобто, процесуальне правонаступництво у справі № 826/8215/17 не може стосуватися ДПС України, адже належним правонаступником щодо позивача є Державна митна служба України.
У відповідності до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до п. 7 Порядку №1074 майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом.
У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс.
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було досліджену, яку саме частину прав, обов`язків, повноважень та завдань безпосередньо передано органу ДПС України від ДФС України в частині звільнення позивача у справі.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалу щодо здійснення процесуального правонаступництва прийнято в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та учасників справу у тому числі ДПС України чим позбавлено останню (правонаступника в частині прав та обов`язків ) на надання додаткових пояснень та заперечень.
Відповідно до ч. ч. 1- 2 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
За приписами ч.ч. 2 та 3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ч. 4 ст. 260 КАС України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Крім того, особливостями розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження є: суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 258 КАС України); підготовче засідання не проводиться (частина третя статті 262 КАС України); перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 4 ст. 262 КАС України); суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (частини п`ята та шоста статті 262 КАС України); клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 262 КАС України); при розгляді справи суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення; судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 262 КАС України).
При цьому важливо врахувати, що учасники справи, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, зазнають таких обмежень: скорочений строк на подачі заяву про відвід (ст.39 КАС України); обмежене право позивача змінити предмет або підставу позову (ст.47 КАС України); скорочений строк вступу у справу третіх осіб (ст.49 КАС України); скорочений строк подачі заяви про виклик свідків (ст.92 КАС України); скорочений строк направлення позивачем третім особам копії позовної заяви (ст.171 КАС України); обмежене право на об`єднання справ в одне провадження (ст.172 КАС України); скорочений строк складення судом повного тексту рішення (ст.243 КАС України); скорочений строк розгляду справи (ст.258 КАС України); не проводяться судові дебати (ст.262 КАС України); не проводиться підготовче судове засідання (ст.262 КАС України); наявність обов`язкової підстави для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ст.317 КАС України).
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що питання щодо заміни неналежної сторони у справ врегульова положеннями ст. 48 КАС України.
Так, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що питання щодо процесуального правонаступництва не виносилось на розгляд та не повідомлено сторін про намір розгляду даного питання за результатами чого винесено оскаржувану ухвалу у справі.
Також, не заявлено жодних клопотань сторін щодо процесуального правонаступництва та не залучено ДПС України як правонаступника ДФС України.
Таким чином, суд першої інстанції позбавив можливості сторін надати свої заперечення та пояснення щодо даного питання.
За таких обставин суд апеляційної вбачає наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції якою було здійснено процесуальне правонаступництво відповідача у справі.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року, якою здійснено процесуальне правонаступництво.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
                        
П О С Т А Н О В И Л А:            
Апеляційну скаргу Державної податкової служби - задоволити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року - скасувати.
Відмовити у здійсненні заміни процесуального правонаступництва з первісного відповідача - Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393, юридична адреса: 04053, м. Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 29 липня 2021 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк                     
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,
                                                                                                    М.І. Кобаля