Постанова
Іменем України       
15 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 760/13967/20
провадження № 61-5712св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., 
Ткачука О. С.,
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ),
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Мазур Ю. С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Лисенко Сергій Миколайович , 
на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року в складі судді Українця В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 
2021 року в складі колегії суддів: Кулікової С. В., Заришняк Г. М., Рубан С. М., 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби 
у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст скарги
У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - головний державний виконавець Солом`янського ВДВС 
у м. Києві), в обґрунтування якої зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2009 року на його користь із ОСОБА_2 стягнуто суму боргу в розмірі 154 172,48 грн.
17 березня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.
Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 28 травня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09. Зазначеною постановою було накладено арешт на все майно боржника.
15 квітня 2020 року він отримав від адвоката Лисенка С. М., який представляє інтереси боржника ОСОБА_2 , документи, з яких йому стало відомо, що 
24 липня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
Зазначав, що йому не було відомо про наявність зазначеної постанови та оригінал виконавчого листа з відділу йому не надходив.
ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця щодо накладення арешту на належне йому майно.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 
19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна скаржнику стало відомо, що 01 березня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
Тобто, на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника вже було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив поновити йому строк на подання скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552; визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мазура Ю. С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 
2012 року; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 
2021 року, поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено.
Визнано дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мазура Ю. С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року 
у виконавчому провадженні № 13047552 незаконними.
Зобов`язано уповноважену посадову особу Солом`янського районного ВДВС 
у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) вжити дії щодо скасування постанови від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552 про повернення виконавчого документа стягувачу.
Поновлюючи строк на звернення до суду зі скаргою та задовольняючи її вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що про наявність у боржника майна скаржнику стало відомо 19 червня 
2020 року з отриманої інформаційної довідки з реєстру, тому і про неправомірність дій виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року скаржнику стало відомо лише 19 червня 
2020 року. 
Оскільки на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника на праві власності було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення, то дії головного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу є незаконними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
05 квітня 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Лисенко С. М. , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду 
м. Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 18 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У липні 2021 року справу № 760/13967/20 передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на те, що ухвалюючи оскаржувані рішення, судами порушено норми процесуального права. 
Зокрема, зазначає, що суди безпідставно поновили заявнику строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, не надавши належної оцінки обставинам справи, що мають значення для такого вирішення скарги, зокрема, не з`ясували, коли саме заявнику стало відомо про порушення свого права, чим порушено принцип правової певності (визначеності). 
Крім того, всупереч вимогам частини першої статті 359 ЦПК України ухвалу про відкриття апеляційного провадження в зазначеній справі було постановлено не судом апеляційної інстанції (колегією суду), а одноособово суддею-доповідачем, що, відповідно, також є порушенням норм процесуального права. 
Доводи інших учасників справи
У травні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить її відхилити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу та відсотки, що становлять загалом 154 172,48 грн, а також судові витрати.
17 березня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.
Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 28 травня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09. Зазначеною постановою було накладено арешт на все майно боржника.
24 липня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ 
у м. Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу 
у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, 
а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з інформацією від 19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 
01 березня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: 
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений із поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 
2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. 
З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.
Так, вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_1 строку на подання скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що інформація про наявність у боржника майна скаржнику стала відома 19 червня 2020 року, коли він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Так, згідно з інформацією від 19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 
01 березня 2010 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .
Як зазначалося вище, перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Таким чином, встановивши факт обізнаності  ОСОБА_1 про наявність у боржника майна лише 19 червня 2020 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано вважав наявними правові підстави для поновлення строку на звернення ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця.
Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно поновили заявнику строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, не надавши належної оцінки обставинам справи, що мають значення для такого вирішення скарги, зокрема, не з`ясували, коли саме заявнику стало відомо про порушення свого права, є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»).
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Таким чином, встановивши поважність причин пропуску встановленого законом строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано вважав за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Крім того, встановивши, що на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 
2012 року у боржника на праві власності з 01 березня 2010 року було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення, суди зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для визнання дій головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби 
у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Київ) Мазура Ю. С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні 
№ 13047552 незаконними.
Щодо доводів касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повноважного складу суду при постановленні ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Так, ухвалою Київського апеляційного суду у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С. В. від 22 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у зазначеній справі.
У постанові від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Слова «суд апеляційної інстанції» треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України).
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Колегія суддів враховує зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду та доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, проте вказане не може бути безумовною підставою для скасування законного і справедливого рішення апеляційного суду, оскільки це загалом не вплинуло на правильність вирішення спору судом і не потягло за собою зміну чи скасування законного і справедливого рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів наголошує, що не може бути скасоване правильне по суті та законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 
6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержанням норм процесуального права, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, 
а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Лисенко Сергій Миколайович , залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                       А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук