РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 562/2858/20
Провадження № 22-ц/4815/574/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                
головуючого судді         Ковальчук  Н.М, 
суддів: Хилевича С. В., Боймиструка С. В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунові Рівненської області о 09 годині 40 хвилини, повний текст рішення складено 19 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 12 вересня 2017 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька. Дитина проживає з матір`ю, яка на даний час не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку відмовляється, хоча має таку можливість, оскільки отримує близько 14-15 тисяч гривень щомісячно. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 30 листопада 2020 року і до повноліття дитини, а також на її утримання у розмірі 1000 грн. до досягнення донькою трьох років. Заявою від 04 січня 2021 року позивачка змінила позовні вимоги в частині аліментів на утримання дитини та просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття дитини.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 30 листопада 2020 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дитину вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та обґрунтовано тим, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дочку незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи доходу. Часткове задоволення позову зумовлене врахуванням доходу платника аліментів та визнання ним позовних вимог у цій частині в розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дружину вмотивоване передбаченим законом обов`язком дружини, чоловіка матеріально підтримувати одне одного та правом дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження наявності такого права у позивачки щодо відповідача. Судом також взято до уваги, що утримання дружина в цьому випадку має за умови, якщо чоловік спроможний таку матеріальну допомогу надавати, та враховано середньомісячний дохід відповідача, наявність аліментних зобов`язань по утриманню спільної з позивачкою дочки.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права,  ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду про наявність підстав для призначення аліментів на утримання дружини з огляду на те, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує від держави допомогу розмірі 860 гривень на місяць. Пояснює, що будь-які докази про перебування позивачки на обліку в управлінні соціального захисту населення в матеріалах справи відсутні. Вказує, що право на утримання від чоловіка в дружини до досягнення дитиною трирічного віку виникає за умови, що чоловік може надавати таку допомогу, і стверджує, що його заробіток у ФОП ОСОБА_4  є мінімальним, а тому за своїм майновим станом він не спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці.  З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити,  а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.09.2017 року (а.с. 5).
Сторони є батьками неповнолітньої дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.10.2019 року (а.с. 6).

Дитина сторін зареєстрована та проживає з матір`ю по АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, виданою ОСББ «Львів Рубчака 5» № Д13/2020 від 25.07.2020 року (а.с. 14).

Згідно із ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працевлаштований на посаді водія у ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою №1 від 29 грудня 2020 року, з якої вбачається, що на цій посаді він отримав дохід за період з серпня 2019 по грудень 2020 року у сумі 79 319 грн. 88 коп.; затримки у виплаті заробітної плати за останні 6 місяців не було (а.с. 25).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі 1 000,00 гривень щомісячно, покликаючись на фінансову спроможність сплачувати аліменти у такому розмірі, адже останній отримує щомісячний дохід близько 14-15 тисяч гривень. Такі покликання, однак, не підтверджені жодними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України. 

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихЦПК України(ч.1ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, він працевлаштований, має постійний заробіток, належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на його утриманні інших осіб в матеріалах справи не міститься.

Вік дитини сторін ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , ускладнює працевлаштування матері дитини, з якою та проживає, а, відповідно, і отримання доходу на своє забезпечення та утримання дитини нарівні з її батьком. 

Покликання апелянта на те, що позивачка отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не приймаються колегією суддів, оскільки закон не ставить в залежність від обставини отримання державної соціальної допомоги жінкою, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, від закріпленого законодавчо права такої жінки на утримання від чоловіка – батька дитини в цей же період.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів перебування позивачки на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи.

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 09.11.2020 року № 260309-2248, ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Франківському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини в розмірі 860,00 гривень щомісячно із жовтня 2019 року (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною – матір`ю їх спільної дитини, а саме: дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною особою, яка має постійну роботу та стабільний заробіток, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що визначений місцевим судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, є достатнім та справедливим, не порушує прав як платника, так і отримувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.

                                                                       Хилевич С. В.