ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2021 року	Львів	Справа № 140/1645/21 пров. № А/857/9163/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції                                                            Мачульський В.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                               22 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ) щодо відмови у перерахунку його пенсії за вислугу років на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 21 жовтня 2020 року №21-40 вих. 20 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати без обмеження суми пенсії максимальним розміром; 
- зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21 жовтня 2020 року №21-40 вих. 20 без обмеження суми пенсії максимальним розміром з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії; допустити негайне виконання рішення суду про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 140/1645/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено повністю. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівників органів прокуратури позивач набув право на перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), починаючи з 01 жовтня 2020 року без обмеження граничним розміром.
ГУ ПФУ у апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки не містить належного обґрунтування підстав задоволення позову. Окрім того зазначає, що надана для перерахунку пенсії довідка містить недостовірну інформацію, оскільки відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску – це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. З 01 вересня 2020 року – 75000 грн. Разом з тим, в довідці розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначено в сумі 83472,66 грн.
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду з 01 квітня 2008 року та отримує пенсію, яка призначена за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків від заробітної плати.
Волинською обласною прокуратурою 21 жовтня 2020 року видано довідку №21-40 вих. 20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій станом на 11 вересня 2020 року. Довідка видана відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020.
27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 21 жовтня 2020 року №21-40 вих. 20.
У відповідь на заяву позивача відповідач листом від 20 листопада 2020 року №0300-1602-8/39355 відмовив у такому перерахунку, виходячи з того, що розрахунки пенсії будуть проведені у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, а виплата буде обмежена десятьма прожитковими мінімумами.
Вважаючи таку відмову відповідача незаконною, ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час призначення позивачу пенсії (січень 2002 року) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі – Закон № 1789-XII) (до 15 липня 2015 року).
Відповідно до частини першої цієї статті Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Згідно із частиною дванадцятою вказаної статті Закону № 1789-XII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина сімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-XII).
До статті 50-1 Закону № 1789-XII вносилися зміни Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI), унаслідок яких наведена вище частина сімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
Згідно з частиною 14 статті 50-1 Закону № 1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, частину п`ятнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».
Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
Відтак, частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
Водночас, відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень (абзац 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2016 року).
Дію вказаної норм продовжено до 31 грудня 2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII.
Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2015 року було зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у відповідності до довідки прокуратури Волинської області № 18/21 від 30 січня 2013 року відповідно до статті до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 11 березня 2002 року), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, починаючи з 01 липня 2012 року та здійснити відповідні виплати.
Постановою Верховного Суду України від 01 березня 2016 року постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2015 року було змінено в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідні виплати пенсії з 18 листопада 2013 року. У іншій частині рішення суду було залишено без змін.
Після ухвалення судового рішення розмір заробітної плати позивача знову підвищився. Тому 21 жовтня 2020 року Волинська обласна прокуратура видала ОСОБА_1 нову довідку №21-40вих20.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо законності позовних вимог позивача на перерахунок його пенсії в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, визначеної у довідці Волинської обласної прокуратури № 21-40вих20 від 21 жовтня 2020 року.
З приводу позовної вимоги, що стосується виплати пенсії без обмеження її максимальним розміром, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) оскільки положення цієї статті втратили чинність.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 359/3736/17.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску – це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. З 01 вересня 2020 року – 75000 грн. Оскільки, в довідці Волинської обласної прокуратури № 21-40вих20 від 21 жовтня 2020 року розмір заробітної плати (грошового забезпечення) зазначена сума 83472,66 грн, що є більшою за розмір п`ятнадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, то при перерахунку пенсії позивача таке слід врахувати.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов`язання ГУ ПФУ з 01 жовтня 2020 року здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Волинської обласної прокуратури № 21-40вих20 від 21 жовтня 2020 року.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 . Тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 908 грн. Відтак, на переконання апеляційного суду, на користь позивача з ГУ ПФУ слід стягнути частину сплаченого ним судового збору в сумі 454 грн.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити частково.
Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 140/1645/21 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» на підставі довідки Волинської обласної прокуратури № 21-40вих20 від 21 жовтня 2020 року у розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, код ЄДРПОУ 13358826) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар