Справа № 161/3640/21 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/1006/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.08.1999. В шлюбі народилося двоє дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_6 .
Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на їх утримання у розмірі 6000 грн, що на думку позивача, є недостатнім.
Позивач в судовому засіданні зменшила розмір позовних вимог про стягнення аліментів на утримання двох дітей до 1/3 від усіх видів заробітку та доходів.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 07 травня 2021 року позов задоволено.
Постановлено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25.02.2021 і до досягнення дітей повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 908 грн. судового збору.
Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить внести зміни до резолютивної частини рішення, зазначивши, що « ОСОБА_3 сплачував кошти на утримання дітей, а саме: 05.02.2021 в сумі 3500 грн., 20.02.2021 в сумі 3500 грн., 05.03.2021 в сумі 3500 грн., 20.03.2021 в сумі 4000 грн., 05.04.2021 в сумі 4000, 20.04.2021 в сумі 4000 грн.,05.05.2021 в сумі 4000 готівкою. " В решті рішення залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечила наведені в апеляційній скарзі доводи, зазначила, що надання коштів безпосередньо дітям на їх потреби не звільняє відповідача від сплати аліментів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Із технічного запису судового засідання Луцького міськрайонного суду, яке відбулося 07 травня 2021 року з участю позивача і відповідача, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в суді першої інстанції не повідомляв суд про сплату ним на користь позивача коштів на утримання дітей в період з лютого 2021 року по квітень 2021 року, не подавав доказів про таку сплату, не заявляв вимог про врахування сплачених ним коштів на утримання дітей у зазначений ним період при визначенні розміру аліментів за період з лютого по 5 травня 2021 року.
У запереченні на позовну заяву, яке подано 05 травня 2021 року, відповідач також не зазначав про сплату ним аліментів у строк та в розмірах, зазначених в апеляційній скарзі.
У даному судовому засіданні позивач хоча і не заперечувала, що малолітні діти приносили та передавали їй, як матері, грошові кошти, які давав їм відповідач у справі, проте, не підтвердила доводів ОСОБА_3 , що саме у зазначені ним дати та у вказаних ним розмірах відповідач надавав дітям грошові кошти.
Підстави для скасування або зміни судового рішення передбачені статтею 376 ЦПК України.
Зокрема, згідно з приписами частини І статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеної норми процесуального права та встановлені судом обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що аргументи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для зміни мотивувальної частини рішення, оскільки суд повно з`ясував обставини справи в межах заявлених позовних вимог на підставі поданих доказів, в мотивувальній частині суд навів усі встановлені обставини, з приводу яких сторони у справі надавали суду пояснення та підтвердили належними та допустимими доказами, мотивувальна частина рішення викладена судом відповідно до вимог частини 4 статті 265 ЦПК України.
Крім того, вимога відповідача про внесення змін до мотивувальної частини рішення щодо обставин, про які сторони не надавали пояснень і не подавали доказів в суді першої інстанці , не грунтуються на вимогах диспозитивності цивільного процесу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заявила клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з поданням відповідачем апеляційної скарги.
На підтвердження витрат додала договір про надання професійної правничої допомоги, акт приймання-передачі послуг адвоката, рахунок та доказ оплати коштів на професійну правничу допомогу у розмірі 4875 грн.
Згідно з приписами підпункту «в» пункту 4 частини І статті 382 ЦПК України, в постанові апеляційного суду зазначається про розподіл судових витрат у зв`язку з апеляційним розглядом справи. 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляється між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
З доданої позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру від 26 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила 4875 грн. за договором про надання професійної правничої допомоги.
Водночас, згідно з актом приймання-передачі послуг від 26.07.2021 року, за одну годину пошуку судової практики адвокатом, позивач сплатила 1500 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу та в апеляційному суді представник позивача не навела посилань на судову практику, з якою вона ознайомлювалась упродовж однієї години, не зазначила, які правові позиції Верховного Суду застосувала у своїй правовій позиції. 
Крім того, апеляційний суд враховує категорію справи, яка є нескладною, матеріали справи – не об`ємними, правовідносини, які виникли між сторонами зрозумілими, такими, що не підлягають неоднозначному тлумаченню, а тому апеляційний суд не визнає такі витрати необхідними, та не враховує коштів у розмірі 1500 гривень при визначенні витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню іншою стороною.
Керуючись статтями 367, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3375 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді