УХВАЛА

15 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/3013/20
адміністративне провадження № К/9901/33077/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н. В.,
суддів: Губської О. А., Калашнікової О. В.
перевірив касаційну скаргу Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гусятинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо звільнення 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста командування на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до трьох років; 
- скасувати наказ відповідача №43 ДС від 14.09.2020; 
- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста командування на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до трьох років. 
09 лютого 2021 року рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Гусятинського районного військового комісаріату Тернопільської області №43ДС від 14.09.2020.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.09.2020.
Стягнуто з Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 57 689,16 грн (п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 16 коп.), за виключенням податків і зборів.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо звільнення.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 03 вересня 2021 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду даної справи є протиправність звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (категорія посади державної служби «В»). 
Позивач не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема посади, які належать до посад державної служби категорії "А" або "Б".
Оскаржуючи судове рішення, прийняте у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувана постанова суду апеляційної інстанцій підлягає перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
А саме, в касаційній скарзі відповідач посилається на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутня правова позиція Восьмого апеляційного адміністративного суду щодо незаконного звільнення позивача та поновлення останнього на роботі, тобто судом апеляційної інстанції свідомо проігноровано норми Інструкції з організації обліку особового складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333, та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що суперечить правовому застосуванню до спірних правовідносин і вказують про невірне їх трактування.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження позивач жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Суд ураховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини (далі – ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі “Азюковська проти України” (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09   лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н. В.   Шевцова
Судді                                                                                                    О. А. Губська
                                                                                                    О. В. Калашнікова