Ухвала
 
05 липня 2021 року
м. Київ
справа № 761/16353/20
провадження № 61-10220ск21 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року у складі судді Пономаренко Н. В. та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 травня 2021 року у складі колегії суддів: Нежури В. А., 
Березовенко Р. В., Білич І. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання 
«Ліга Справедливості», товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 
2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 12 травня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.
17 червня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отримала поштою лише 11 червня 2021 року, що підтверджується відповідними доказами.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня
2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року
№ 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641, 
від 13 жовтня № 956, карантин продовжувався, відповідно до 24 квітня, 
до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня, до 31 грудня 
2020 року на усій території України.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону № 540-ІХ, тобто з 2 квітня 2020 року.
Строк, який встановлює суд у своєму судовому рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року 
№ 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», (далі - Закон №731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України 
№ 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Таким чином, законодавцем встановлено обмеження строку, наданого відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 2 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, який закінчується через 20 днів після набрання чинності Законом України 
від 18 червня 2020 року № 731-IX. Враховуючи, що Закон України № 731-IX набрав чинності 17 липня 2020 року, строк закінчився 06 серпня 2020 року.
Тобто у разі, якщо особа під час дії карантину не дотримувалась процесуальних строків для виконання певних дій, то таке порушення не тягло за собою відповідних процесуальних наслідків з огляду на автоматичне продовження процесуальних строків протягом дії карантину з 02 квітня 
по 06 серпня 2020 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 
2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що позивачем у відповідності до вимог частини першої статті 177 ЦПК України не надано копії позовної заяви та всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи, а також позовна заява не містить підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Судами установлено, що копію ухвали суду першої інстанції від 09 червня 2020 року було направлено позивачу на зазначену у заяві адресу, однак, відповідно до поштової довідки, конверт повернувся до суду з приміткою 
«за закінченням терміну зберігання».
28 вересня 2020 року, тобто після закінчення автоматичного продовження процесуальних строків протягом дії карантину (06 серпня 2020 року), суд першої інстанції постановив ухвалу про визнання позовної заяви 
ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.
Тобто, між зверненням позивача до суду із позовом, залишенням заяви без руху та поверненням позову минуло майже чотири місяці.
Установивши, що позивач не усунула недоліки позовної заяви в установленій в ухвалі суду від 09 червня 2020 року про залишення позову без руху строк, 
з урахуванням продовження процесуальних строків протягом дії карантину, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
При цьому суд першої інстанції роз`яснив право позивача на повторне звернення до суду із позовом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги про те, що вона не отримувала копію ухвали суду від 09 червня 2020 року, а тому не могла усунути недоліки позовної заяви, колегія суддів відхиляє.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Ураховуючи, що подавши позовну заяву у червні 2020 року, яка не відповідала вимогам статті 177 ЦПК України, заявник протягом майже як чотири місяці не цікавилася долею відомого їй провадження ні в суді ні у безкоштовному Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто недобросовісно користувалася процесуальними правами та виконувала процесуальні обов`язки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви заявнику. 
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, 
є необґрунтованою. Правильне застосовування норми статті 185 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
ПоновитиОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду 
м. Києва від 28 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості», товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості», про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара