Справа № 351/1929/18                                Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/2764/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       27 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                    суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.   
секретаря Юзефович Ю.І.
з участю представника позивачки ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у складі судді Гарасимків Л.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,-
встановив:

У серпні 2018 року позивачка  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ТзОВ «Фінан с консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 27.01.2015 вона є власником автомобіля бренду MITSUBISHI, модель GALANT 2.4, об`ємом двигуна 2378. 
Вона вирішила переобладнати автомобіль установкою в ньому газобалонного обладнання (ГБО) та реалізувати, однак це виявилось неможливим, що доводить лист №724 від 08.08.2018 територіального сервісного центру за №25643 в Івано-Франківській області МВС України, у якому вказано, що на даному автомобілі є обтяження. 
На момент придбання автомобіля, обтяження не було, про даний факт покупцю (позивачу) транспортного засобу не повідомляв ні його продавець, ані орган перереєстрації транспортних засобів, а тому вона є добросовісним набувачем права власності на автомобіль, з 27.01.2015.
Згідно із витягом №56552085 від 08.08.2018 з Державного Реєстру обтяжень рухомого майна, 03.05.2007 за № 4901711 на автомобіль (транспортний засіб) Бренду MITSUBISHI, Модель GALANT, Номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , накладене обтяження, обтяжувач - АКІБ «Укрсиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, пр.Московський, 60, м. Харків, 61050, боржник - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 . Підстава обтяження - кредитний договір 11149831000 від 27.04.2007, розмір основного зобов`язання 150560,00 грн., строк виконання зобов`язання - 25.04.2014 p., термін дії обтяження - 03.05.2012. 
02.04.2012 змінено відомості про обтяження, а саме термін дії обтяження продовжено до 02.04.2017, підстава - договір застави майна (у заставодавця) 69759 від 27.04.2007, 05.05.2015 первісного обтяжувача замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», підстава зміни первісного обтяжувача - Договір факторингу від 20.04.2015. В подальшому, змінено відомості про обтяження - обтяження продовжено до 05.05.2020, підстава продовження обтяження не зазначена. 
08.06.2017 обтяжувача з ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», замінено на обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальність «Фінанс консалтинг захід», боржником по даному обтяженню є ОСОБА_3 . 
Оскільки вона є добросовісним набувачем права власності на рухоме майно, у неї виникла необхідність звернутися до суду.
Під час розгляду справи у серпні 2019 року ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.
ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» свій позов обґрунтовує тим, що спірний транспортний засіб марки Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 належав ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 26.04.2007 та був предметом застави відповідно до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11149831000 від 27.04.2007.
Проте, 27.01.2015 вказаний транспортний засіб відчужений та перереєстрований на іншу особу, а саме ОСОБА_2 . При цьому, як на момент відчуження транспортного засобу, так і після цього, обтяження рухомого майна про обмеження його відчуження, зняття з обліку або перереєстрацію нового власника скасоване не було та на противагу, термін його дії регулярно продовжувався. Тому, у ОСОБА_3 , як продавця спірного транспортного засобу, не було права на його відчуження. 
Крім того, жодних підтверджуючих документів, які стали підставою для перереєстрації 27.01.2015 вищевказаного транспортного засобу позивач не надала. Більше того, в порушення норм чинного законодавства АТ «УкрСиббанк», як заставодержатель не надавало своєї згоди на відчуження предмету застави. Відтак, дії щодо відчуження та перереєстрації транспортного засобу марки Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , були незаконними.
Просив в рахунок погашення заборгованості ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» за Договором про надання споживчого кредиту № 11149831000 від 27.04.2007 звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , шляхом визнання за ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» права власності на предмет застави.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави задоволено.
В рахунок погашення заборогованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» за Договором про надання споживчого кредиту № 11149831000 від 27.04.2007 звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки - Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, держ. номер. НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан, який на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» права власності на предмет застави - автомобіль марки Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, держ. номер. НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан.
Зобов"язано ОСОБА_2 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» предмет застави - автомобіль марки - Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, держ. номер. НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Рішення оскаржив представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , вважає, що ухвалюючи рішення суд відступив від застосування норм матеріального права в повному обсязі, поверхнево дотримався положень цивільного процесуального права, а відтак таке рішення підлягає скасуванню.
Звертаючись до суду із позовною заявою про припинення обтяження на рухоме майно, позивачка покликалася на те, що при придбанні 27.01.2015 автомобіля Mitsubishi Galant, 2007 р.в., який тоді мав реєстраційний номер НОМЕР_6 , а власником був не ОСОБА_3 , а інша особа - ОСОБА_5 , цей транспортний засіб обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не мав, відтак позивачка є добросовісним набувачем права власності на вказаний автомобіль.
Звертає увагу, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а тому на неї може бути звернуто стягнення з підстав, передбачених статтею 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». 
Однак, відповідно до ст. 12 вказаного Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом.
Крім цього, ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» звернувся до суду з вимогою, яка в договорі про надання споживчого кредиту від 27.04.2007 передбачена як позасудовий засіб звернення стягнення, тобто позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з вимогою, яка суду не підвідомча.
При цьому, вказаний договір про надання споживчого кредиту є припинений з дня набрання законної сил вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2010 по справі № 1-144/2010, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 258 КК України, відтак договір, який укладений при вчиненні злочину порушує публічний порядок, а тому жодного обтяження з січня 2011 року не було.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, при цьому задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно.
Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.
Інші учасники справи в судове засідання 27 липня 2021 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» та відмовляючи у задоволенні вимог первісного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що зареєстроване обтяження транспортного засобу (легковий автомобіль марки Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан) ОСОБА_3 , зберігає свою силу для нового власника ОСОБА_2 та не припиняє заставу, а тому, на нього може бути звернено стягнення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 27 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11149831000, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 150560,00 грн. 00 коп. та в якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів, надано в приватне обтяження транспортний засіб ОСОБА_3 , легковий автомобіль марки - Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан.
Відповідно до умов кредитного Договору від 27 квітня 2007 року відомості про оформлення застави було внесено 03 травня 2007 року в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.
13 червня 2008 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області виданий виконавчий документ: судовий наказ №2-н-291/08 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11149831000 від 27.04.2007 року в розмірі 148 158,50 грн.
20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».
26 травня 2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» укладено Договір відступлення права вимоги №26.05.17-ДГ, відповідно до якого, останній набув право вимоги, як новий кредитор до ОСОБА_3 за кредитним договором № 11149831000 від 27.04.2007 року.
30 листопада 2017 року Снятинським районним судом Івано-Франківська задоволена заява ТзОВ «Фінанс консалтинг захід», замінено стягувача ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» у виконавчому провадженні по справі № 2н-291/08.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін від 08.06.2017), Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя на ТзОВ «Фінанс консалтинг захід», на підставі чого останній набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступило гарантом виконання зобов`язань, а саме: автомобіль марки- Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан, що належав на праві власності ОСОБА_3 .
У зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, по Договору № 11149831000 від 27.04.2007 року рахується заборгованість в розмірі 148 158,50 грн.
Ні первісним заставодержателем АТ «УкрСиббанк», ні правонаступниками ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а з 08.06.2017 ТзОВ «Фінанс консалтинг захід», обтяження рухомого майна жодним чином не скасовувалось (вилучалось).
27.01.2015 вказаний транспортний засіб марки - Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 відчужений та перереєстрований на іншу особу, а саме ОСОБА_2 .
Згідно із статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України  заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. 
Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов`язання.
Договір про задоволення вимог заставодержателя, яким також вважається відповідне застереження в договорі застави, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог заставодержателя не перешкоджає заставодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави.
Договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу заставодержателю права власності на предмет застави у рахунок виконання основного зобов`язання; право заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу заставодержателю права власності на предмет застави в позасудовому порядку, так і надання заставодержателю права від свого імені продати предмет застави як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя чи застереження в договорі застави на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому необхідно врахувати, що положення Закону України «Про заставу» не містять можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду.
Заставодержатель може задовольнити забезпечену заставою вимогу шляхом набуття права власності на предмет застави. Правовою підставою для реєстрації права власності заставодержателя на майно, яке є предметом застави, є договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі застави, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності заставодержателя на нерухоме майно, що є предметом застави, може бути оскаржене заставодавцем у суді.
Тобто для реалізації заставодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку заставодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Таким чином, передача заставодержателю права власності на предмет застави є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
Застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя шляхом визнання права власності на предмет застави - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України, положень Закону України «Про заставу» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього заставодержателем.
Так, відповідно до п. 8.2. договору № 11149831000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 27.04.2007, звернення стягнення на Предмет застави здійснюється: на підставі рішення суду; або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення.
Згідно із п. 8.5. цього ж договору застави при зверненні стягнення в позасудовому порядку, заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на Предмет застави: передача Предмету застави у власність Заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень; продаж Заставодержателем Предмету застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем на публічних торгах в порядку, встановленому Законом України «про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Тобто сторонами передбачено звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду або передача Предмету застави у власність Заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Отже, останнє є зверненням стягнення у добровільному порядку (за згодою сторін) без звернення до суду.
Для реалізації заставодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку заставодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та правових висновків Верховного Суду, не звернув увагу на те, що умовами договору не передбачено звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку шляхом визнання права власності, унаслідок чого відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави в обраний заставодержателем спосіб, оскільки такий спосіб захисту порушених прав є позасудовим способом захисту.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про задоволення вимог зустрічного позову про звернення стягнення на предмет застави, шляхом визнання за ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» права власності на автомобіль марки - Mitsubishi модель - Galant, 2007 р.в., чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_5 , тип ТЗ легковий седан, який на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборогованості перед ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» за Договором про надання споживчого кредиту № 11149831000 від 27.04.2007, оскільки такий спосіб є зверненням стягнення у добровільному порядку (за згодою сторін) без звернення до суду.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави необхідно скасувати, з ухваленням в цій частині нового ріщення про відмову у задоволенні такої вимоги.
Що стосується доводів апелянта в частині незгоди із оскаржуваним рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про припинення обтяження на рухоме майно, колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Однією з підстав припинення права застави, визначеної у п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу», є припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Звертаючись до суду із вимогою про визнання припиненим обтяження на нерухоме майно, а також оскаржуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апелянт покликається на те, що договір про надання споживчого кредиту є припинений з дня набрання законної сил вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2010 по справі № 1-144/2010, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 258 КК України, відтак договір, який укладений при вчиненні злочину порушує публічний порядок, а тому жодного обтяження з січня 2011 року не було.
В свою чергу, необхідною умовою для задоволення вимоги позивача є встановлення факту припинення усіх зобов`язань, що виникли на підставі укладеного кредитного договору.
Згідно із ст. 28 ЗУ «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.
Як зазначено вище, у зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів, по Договору № 11149831000 від 27.04.2007 року рахується заборгованість в розмірі 148 158,50 грн, відтак забезпечене заставою зобов`язання не припинилося.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.
В свою чергу, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також і під час апеляційного розгляду справи, стороною позивача за первісним позовом не надано доказів про визнання недійсним або встановлення факту нікчемності договору № 11149831000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 27.04.2007.
Відтак, судом не встановлено, що правомірність правочину договору № 11149831000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 27.04.2007, у передбаченому законом порядку спростована, відповідний договір не є предметом перегляду в даній справі, а також безпідставним є покликання апелянта на те, що вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2010 по справі № 1-144/2010, за яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 258 КК України, встановлено нікчемність даного правочину.
З наведених підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно, відтак у вказаній частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом апеляційного розгляду у даній справі є первісний (немайнова вимога) та зустрічний позови (майнова вимога), оскільки апелянт оскаржувала рішення в повному обсязі та просила первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити.
Таким чином, з врахуванням висновків, яких дійшов суд, щодо вимог апеляційної скарги, а саме часткової її підставності та необхідності скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення зустрічного позову та залишення без змін в частині первісного позову, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання судових витрат, шляхом стягнення з ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» на користь ОСОБА_2 2881,5 грн., як частину судового збору, який сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372 п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року в частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» - скасувати, з ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про припинення обтяження на рухоме майно - залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» на користь ОСОБА_2 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривень 50 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 28 липня 2021року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк