ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" липня 2021 р.           Справа№ 920/295/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Ткаченка Б.О. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумською області від 27.04.2021 (повний текст складено 29.04.2021)
у справі №920/295/21 (суддя Резніченко О.Ю.) 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт"
про стягнення 122 867,63 грн.
                                                            ВСТАНОВИВ: 
          
                 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося з позовом до Господарського суду Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача  56033,05 грн пені, 47  850,80 грн 3% річних та 18    983,78 грн інфляційних втрат. 
          Позовні вимоги  обґрунтовані неналежним виконання відповідачем укладеного між сторонами 30.09.2019 року договору № 4182/1920-БО-29 постачання природного газу.
          Рішенням Господарського суду Cумської області від 27.04.2021 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 47850,80 грн 3% річних, 18  983,78 грн інфляційних втрат, 39  223,14 грн пені та 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору. Клопотання відповідача про зменшення розміру пені - задоволено частково. Зменшено розмір пені на 30%.
          Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року в частині стягнення пені в розмірі 39  223,14 грн. Прийняти рішення, яким стягнути  10% пені від суми, нарахованої позивачем, а в іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року залишити без змін.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема  ст.  233 Господарського кодексу України.
          Так, скаржник зазначив, що приймаючи рішення про зменшення  розміру пені на 30 , які підлягають стягненню з відповідача  судом не в повній мірі були враховані встановлені під час  розгляду  справи обставини, а саме відсутність у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором, повне виконання договору та те, що  порушення  виконання зобов`язання за договором не завдало збитків іншим учасникам господарським відносин. 
          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2021 апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21   передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів    Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 22.06.2021 року.          
          Крім того, не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року в частині   відмови в стягнення пені в розмірі 16  809,91 грн. Прийняти нове рішення щодо стягнення пені в розмірі 16809,91 грн. Судові витрати покласти на відповідача.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Сумської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 4 ст. 551 Цивільного кодексу України. 
          Крім того, скаржник зазначив, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення  розміру неустойки. 
          Так, за твердженням скаржника  виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає  стягненню з відповідача, відсутні, а рішення в цій частині  - необґрунтоване та безпідставне.  
          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2021 року апеляційну скаргу   Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Ткаченко Б.О.,  Гаврилюк О.М.
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 у справі №920/295/21. Призначив до розгляду апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 22.06.2021 року.
          Сторони своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційні скарги не надали, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.          
          Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду  Сумської області   від 27.04.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Як  вбачається з матеріалів справи 30.09.2019 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та  Товариством з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (споживач)   було укладено договір № 4182/1920-БО-29 постачання природного газу (далі - договір) відповідно до умов якого  постачальник зобов`язався поставити споживачу природний газ, останній зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
          Згідно п. 1.2 договору  природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно  для виробництва теплової енергії, яка споживається  бюджетними установами/організаціями. 
          Відповідно до  з п. 3.8 договору кількість спожитого споживачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі.
          Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу  (п. 6.1 договору).
          У листопаді 2019 року  квітні 2020 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 13356436,93 грн, що підтверджується підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу (наявні в матеріалах справи).
          Відповідач розрахувався за газ, однак з порушенням строків, які встановлені договором, що підтверджується випискою з банківських операції по договору з відповідачем за період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року (а.с.40-44).
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що позивачем до матеріалів справи надано сальдо по підприємству відповідача за період з 01.10.2019 по 31.12.2019 (а.с.39).
                    Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у     постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
           17.10.2019 року набув чинності      Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до  ГПК України  змінено назву      ст. 79 Господарського процесуального кодексу України   з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж     протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019  року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).           
          Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі  № 129/1033/13-ц.
          Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому факт оплати відповідачем за природний газ у 2019-2020 роках з простроченням платежу є таким, що встановлений судом першої інстанції.
          Згідно з ст.  526, ст.  530 Цивільного кодексу України  та  ст. 193 Господарського кодексу  України  зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
          Положеннями  ст. 625 Цивільного кодексу України  передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.12-16).
          Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 47850,80 грн 3% річних та  18983,78 грн інфляційних втрат (період з 28.01.2020 по 30.09.2020) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
          Згідно ст.ст.  230,  231 Господарського кодексу України  штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
          Відповідно до п. 7.2 договору  у разі невиконання відповідачем  п. 6.1 договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
          Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок пені (а.с.12-16).
          Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у договорі, суд першої інстанції вимоги позивача про стягнення з відповідача 56033,05 грн  пені визнав правомірною. 
          Відповідно до  ч. 1  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості  не перевіряється.
          Щодо зменшення пені на 30 % , колегія суддів відзначає наступне.
          Відповідно до ч. 1  ст. 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Згідно з ч. 2  ст. 233 Господарського кодексу  України  у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
          Відповідно до ч. 3  ст. 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
          Суд враховує наступні факти:
          -  відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами Договором  його повне виконання, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин  позивачем не надано будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущенного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах;
          -  стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін;
          -  правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є надання послуг з централізованого теплопостачання для опалення та підігріву питної води, і те, що основним споживачем послуг відповідача є населення;
          -  суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та віддіграння нею особливої соціальної ролі;
          -  фінансовий стан відповідача та те, що застосування у повному розмірі пені до відповідача може привести до ускладнення фінансового становища підприємства та що діючі тарифи не покривають фактичні витрати підприємства по наданню послуг з теплопостачання.
          Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.
Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в  рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013.
          Суд повинен об`єктивно та комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені  ст. 551 ЦК України  та  ст. 233 ГК України  щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19).
          Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені на 30 %, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
          Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з  ст.86 Господарського процесуального кодексу України  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
          Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про необхідність врахування таких обставин при зменшенні пені на 30%:
          - ступінь виконання основного зобов`язання;
          - наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію;
          - відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором;
          - відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;
          - стягнення пені не є основним доходом АТ НАК «Нафтогаз України» і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність;
          - пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
          А отже, рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені на 30% від заявленого розміру та стягнення з відповідача пені у розмірі 39233,14 грн, є законним та обґрунтованим.
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження позивача, що виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає  стягненню з відповідача, відсутні.
          При цьому, твердження відповідача викладені у апеляційній скарзі, що судом не в повній мірі були враховані встановлені під час  розгляду  справи обставини, а саме відсутність у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором, повне виконання договору та те, що  порушення  виконання зобов`язання за договором не завдало збитків іншим учасникам господарським відносин,  спростовуються висновками суду. 
          Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).
          Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). 
          Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                     
                                                      ПОСТАНОВИВ:          
          
           1. Апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року  у справі № 920/295/21 залишити без задоволення.
           2. Рішення  Господарського суду Сумської області від 27.04.2021 року у справі №920/295/21 залишити без змін.
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянтів.
           4.   Матеріали справи №920/295/21 повернути до Господарського суду Сумської області.   

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                Б.О. Ткаченко