П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 521/4604/21	

Головуючий в 1 інстанції: Бобуйок І.А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 28 квітня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта Управління патрульної поліції в Одеській області Шебалдіна Василя Андрійовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до інспектора лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Шебалдіна Василя Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року до участі у справі у відповідності до ч.ч. 4, 3 ст. 48 КАС України залучено Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у адміністративній справі у якості співвідповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення правил паркування є протиправною та незаконною, оскільки позивачем було дотримано Правила дорожнього руху України, жодного правопорушення він не вчиняв, а отже він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3984137 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п.8.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, винесену 28.03.2021 року інспектором лейтенантом поліції Шебалдіним Василем Андрійовичем Управління патрульної поліції в Одеській області скасовано.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3984137 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п.8.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, винесену 28.03.2021 року інспектором лейтенантом поліції Шебалдіним Василем Андрійовичем Управління патрульної поліції в Одеській області - закрито.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій зазначило про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування скарги апелянт вказав, що згідно оскаржуваної постанови, 28.03.2021р. о 10год. 30 хв. службовою особою УПП в Одеській області під час виконання службових обов`язків було виявлено транспортний засіб Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, який не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», чим порушив п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху. Вказане правопорушення зафіксовано на відеореєстратор встановлений в службовому автомобілі, а також на камери відеоспостереження Установи «Центр-007» Одеської міської ради. Однак, судове рішення судом першої інстанції було прийнято без дослідження даного відеозапису. Апелянт наголошує, що позивачем у справі було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із чим спірна постанова була винесена правомірно.
02.07.2021р. (вхід. № 14335/21) від ОСОБА_2 до суду надійшов письмовий відзив на скаргу, у якому позивач наголосив про хибності доводів апелянта, мотивуючи тим, що правил дорожнього руху він не порушував, спірна постанова є безпідставною. Жодного належного доказу у підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем до справи не надано. Посилання на відеозапис, який було зроблено нібито відеореєстратором з автомобіля патрульної поліції є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу того, що в автомобілі патрульних був встановлений відеореєстратор. До того ж, зауважує, що відеофіксація службовою особою УПП в Одеській області, яким складно спірну постанову не велась. Окрім того, вказує також про неможливість врахування наданого відповідачем до справи відеозапису, оскільки спірна постанова не містить інформації про технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення. 
02.07.2021р. (вхід. № 14333/21) від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про повернення апеляційної скарги та закриття провадження, обґрунтоване відсутністю у апеляційній скарзі реквізитів представника апелянта. До того ж, посилаючись на вимоги ст. 38, п.7 ст. 247 КУпАП, вважає, що провадження у справі відносно нього має бути закрите. 
02.07.2021р. (вхід. № 14334/21) від ОСОБА_1 надійшло клопотання про встановлення певних обставин у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є власником транспортного засобу, марки «Mitsubishi Outlander», білого кольору, д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 .
28.03.2021 року лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Шебалдін Василь Андрійович зупинив автомобіль позивача та повідомив, що він порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР та п. 8.4 ПДР, оскільки позивач, рухаючись по другій смузі дороги по вул. Василя Стуса, біля будинку з адресом: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2Б/4, повернув на право в сторону Іванівського шляхопроводу, та порушив вимогу дорожнього знаку 5.16 ПДР, який знаходився над проїжджою частиною дороги, згідно якого при русі автомобіля по вулиці Василя Стуса на перехресті з вулицею Мельницька зі сторони вул. Дальницька дозволяється рух транспорту з правого ряду тільки направо, з середнього ряду прямо і вліво, з лівого ряду - тільки на ліво.
На підставі вищевикладеного лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Шебалдіним В.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3984137.
На підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3984137, яка складена відносно позивача, представником Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надано відеозапис, який на думку останнього, підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3984137, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що обставини адміністративного правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності, у зв`язку із чим суд вважав, що у позивача відсутня подія і склад правопорушення.
У відповідності до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження. Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно з вимогами ст. 52 Закону № 580-VIII, контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 2 статті 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до частин другої, четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Як передбачено ч.1ст.122КУпАП,перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину,порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п.п.8.1та 8.2Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки,дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Як встановлено п.п. 11.1, 11.2 Правил дорожнього руху України, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.
На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.
Відповідно до п.п.8.4. ПДР України, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.
Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що спірною постановою серії ЕАН № 3984137 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, що виразилось у тому, що 28.03.2021р. о 10:30:12 год., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander», білого кольору, д.н. НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул.Мельницька, 31 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16, чим порушив п.8.4 ПДР Порушення вимог дорожніх знаків.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно оскаржуваної позивачем постанови, його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.5.16 Правил дорожнього руху, за ч.1 ст.122 КАС України.
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень, у розглядуваній справі - Управління патрульної поліції в Одеській області, покладено обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Отже, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У підтвердження обґрунтованості та правомірності прийняття спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем до суду першої інстанції було надано DVD-диск.
Судом апеляційної інстанції оглянуто відеозаписи, що містяться на DVD-диску, наданому відповідачем разом з відзив на позовну заяву до суду першої інстанції, та колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні - технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису.
Показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, у тому числі тих, що використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказом в розумінні статті 251 КУпАП за умови дотримання приписів частини 3 статті 283 КУпАП, якими чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Апеляційний суд зазначає про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки DVD- диск з відеозаписами, поданий відповідачем разом з відзивом на позов на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що, зокрема оскаржувана постанова серії ЕАН№3984137 від 28.03.2021р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про технічний пристрій, за допомогою якого здійснено даний відеозапис;
Така правова позиція апеляційного суду узгоджується з висновками Верховного Судуу складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленими у постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 200/5590/17.
Відеоматеріали поліції, які додані до матеріалів справи, не відповідають обставинам, викладеним в оскаржуваній постанові, так як, з вказаного відео не вбачається, що позивач порушував вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямки руху по смугах». На вказаному відеозаписі міститься лише епізоди розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача та розмови працівників поліції з водієм , однак самого факту порушення ПДР України не зафіксовано.
Надаючи оцінку наданому додатково до апеляційного суду відеозапису отриманого відповідачем від Установи «Центр-007» Одеської міської ради, колегія суддів звертає увагу по-перше на те, що такий доказ до суду першої інстанції наданий своєчасно не був. По-друге вказаний відеозапис не мітить події правопорушення, яке інкремінується ОСОБА_2 . З цього відеозапису не вбачається, що позивач проїжджаючи перехрестя вул. В.Стуса та вул. Мельницька порушує будь-які вимоги знаків, не вбачається з нього і наявності будь-яких знаків, тощо.
До того ж, апеляційний суд також враховує висновки суду першої інстанції з приводу доведення необґрунтованості встановлення дорожніх знаків на вказаному перехресті вулиць, а також їх встановлення з дотриманням ДСТУ, тощо. Водночас, як вбачається з позовної заяви, сам позивач обґрунтовував свої вимоги посиланнями на відповідні ДСТУ.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. ч.1-3 ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За наслідками розгляду даної справи, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції у повній мірі встановлено спірні обставини справи та обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , позаяк відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено належними та достатніми доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, є несуттєвими, не свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Твердження позивача з приводу того, що апеляційна скарга має бути повернута через не зазначення у ній реквізитів представника апелянта колегія суддів оцінює критично, оскільки повноваження представника апелянта за підписом якого подану апеляційну скаргу підтверджені належним доказом, який міститься в матеріалах справи, а саме довіреністю від 30.12.2020р. № 25843/41/3/01-2020, виданою Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на ім`я ОСОБА_3 , якою останнього уповноважено представляти та/або захищати права та законні інтереси Довірителя і його структурних підрозділів, територіальних (відокремлених) підрозділів (у тому числі управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції) , тощо. Для цього, згідно вказаної довіреності, представник має право: підписувати та/або подавати позовні заяви до загальних, господарських та адміністративних судів, вести справи в усіх судових установах всіх інстанцій, у тому числі у Верховному суді, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, тощо.
Прохання позивача, викладене у відзиві на апеляційну скаргу щодо необхідності зміни судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі вимоги по суті є вимогами апеляційної скарни, однак із такою у передбаченому КАС України порядку та строки ОСОБА_1 не звертався.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
До того ж, допущена судом першої інстанції описка в судовому рішенні, для виправлення якої сторони у справі не обмежені у праві звернутись до суду із відповідною заявою, не свідчить про неправильне вирішення справи, не є такою, що потягла прийняття необґрунтованого рішення.
З приводу доводів позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
В силу вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:
7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку справу про адміністративне правопорушення було розглянуто 28.03.2021р. на місці, у день вчинення адміністративного правопорушення, за наслідками чого службовою особою відповідачем - Шебалдіним В.А. винесено відповідну постанову серії ЕАН№3984137.
Предметом розгляду даної справи виступала саме відповідна постанова патрульного поліції, прийнята за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не матеріали адміністративного правопорушення щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.
За вказаного, такі доводи позивача також оцінюються судовою колегією критично.
Інші доводи та твердження сторін є несуттєвими, на висновки суду по суті позовних вимог не впливають.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм ,матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 286, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2021 року у справі №521/4604/21 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.