ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1603/20                                                                   

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року, суддя Леонтович А.М., у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.2019 № 000170130, яким ФОП ОСОБА_1 , визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 39556,29 грн (у т.ч. за штрафними санкціями 26370,86 грн., за (фінансовими) штрафними санкціями 13185,43 грн);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.2019 № 0001731303 яким ФОП ОСОБА_1 , визначено податкове зобов`язання з війського збору у розмірі 3296,35 грн (у т.ч. за штрафними санкціями 2197,57 грн., за (фінансовими) штрафними санкціями 1098,78 грн);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.2019 № 0001691303, яким до ФОП ОСОБА_1 , застосовано штрафну санкцію за порушення п. 12 ст. З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 404484,70 гривень 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.201 № 0001721303 яким до ФОП ОСОБА_1 , застосовано штрафну санкцію у розмірі 510,0 гривень;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.2019 № 0001711303, яким до ФОП ОСОБА_1 , застосовано штрафну санкцію у розмірі 170 гривень;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.09.2019 № 0001681303 яким до ФОП ОСОБА_1 , застосовано штрафну санкцію за донарахування єдиного внеску у розмірі 3223,10 гривень;
- визнати протиправним та скасувати вимогу ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2019 № Ф- 0001671303 до ФОП ОСОБА_1 , сплату боргу з єдиного внеску на суму 32231,05 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення, винесені на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про завищення позивачем витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності за господарськими операціями. Також зазначено, що наведені відповідачем в акті перевірки дані про обсяг придбаного та реалізованого платником податків товарів протягом 2017 - 2018 рр., які враховані при розрахунку залишків товарів та нарахування сум податкових зобов`язань є невірними та такими, що не відповідають первинним документам.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних, що містяться в свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 з 16.05.1997 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, про що у державному реєстрі вчинено запис за номером 2 332 017 0000 000180 (т.1 а.с.19).
На підставі повідомлення №332/10-36-13-03 від 05.07.2019, наказу №1422 від 05.07.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з 16.07.2019 тривалістю 10 робочих днів (т.2 а.с.82, 83).
26.07.2019 ГУ ДФС у Київській області винесено наказ №1561 "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 (т.2 а.с.87).
15.07.2020 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області направлено позивачу запит "Про надання інформації та документів (т.2 а.с.93-94).
25.07.2020 представником позивача направлено відповідь на запит від 15.07.2020 (т.2 а.с.95-96).
Позивачем надано до перевірки первинні документи, що підтверджується описом документів складеного 26.07.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.89-90).
30.07.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Київській області складено акт №754/10-36-13-03 про не надання документів ФОП ОСОБА_1 (т.2 а.с.91-92).
За результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Київській області складно акт №741/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 12.08.2019 (далі також - Акт перевірки), яким встановлено наступні порушення законодавства:
1) п. 44.1 ст. 44, пп. а) п. 176.1 ст. 176, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині не надання до перевірки книги обліку доходів і витрат;
2) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, в частині не подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заяву за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням;
3) п. 167.1 ст. 167, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 146 504,80 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 26370,86 гривень, в т.ч. за 2018 р. в сумі 26370,86 гривень;
4) п. 16-1 підрозділу 10 XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. на загальну суму 146 504,80 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 2197,57 гривень;
5) абз. 1 п. 2 ч.І ст.7, ч. 11 ст. 8, ч.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 146 504,80 грн, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 32231,05 гривень;
6) п. 12 ст.З Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині реалізації товару по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.20017 року по 31.12.2018 року, якій відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму  202242,35 грн. без ПДВ в т.ч. за 2017 р., в сумі 56535,48 грн. без ПДВ та за 2018 р. в сумі 145706,87 грн. без ПДВ (т.1 а.с.23-58).
12.09.2019 позивачем подано до ГУ ДПС у Київській області заперечення на акт №741/10-36-13-09/2800805133 від 12.08.2019 та додано копії первинних документів, а саме видаткові накладні (59-66).
Рішенням ГУ ДПС у Київській області №2545/ФОП/10-36-33-04 від 20.09.2019 висновки акта від 12.08.2019 залишено без змін (т.1 а.с.67-75).
На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 25.09.2019 № 000170130, від 25.09.2019 № 0001731303, від 25.09.2019 № 0001691303, від 25.09.201 № 0001721303, від 25.09.2019 № 0001711303; рішення про застосування штрафних санкцій від 25.09.2019 № 0001681303; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2019 № Ф- 0001671303 (т.1 а.с.14-20).
Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, ФОП ОСОБА_1 скористався своїм правом адміністративного оскарження та звернувся зі скаргою до ДПС України, яка за результатами розгляду була залишена рішенням №14805/6/99-00-08-05-04 від 27.12.2019 ДПС України без задоволення, а ППР без змін (т.1 а.с.76-86; 87-93).
Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до норм ст. 138 Податкового кодексу України однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. За п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
Отже, з вищенаведених норм вбачається, що підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.
Абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Згідно з п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
У відповідності до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 ст.179 ПК України).
Пункту 164.1 статті 164 ПК України передбасено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно з підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
Пунктами 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначене статтею 177 ПК України.
У відповідності до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено витрати, які не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Разом з тим, наказом Міністерства доходів і зборів  України № 481 від 16.09.2013 затверджено форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі також - Порядок № 481).
Відповідно до пп. 5. 6 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.
Загальні вимоги до первинного документу, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які полягають в тому, що первинний документ повинен містити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Також, відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані, зокрема,
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.
Згідно п.4 ч.1 ст.4 Законку України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування",  для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб -  підприємців,  які  обрали  спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого  від  їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи  фізичних  осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, об`єктом оподаткування доходу позивача є його чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі, отримані позивачем) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з його господарською діяльністю.
Для визначення чистого оподатковуваного доходу платник податків зобовязаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів. Суб`єкти господарювання фізичні особи облік доходів і пов`язаних з ними витрат здійснюють у Книзі обліку доходів і витрат.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 481 у графі 2 книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та /або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 9 визначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8). У графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.
Разом з тим, формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення, які затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 року №481, не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.
Так, у відповідності до п.5 Порядку, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід. У графі 6 "сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)" Книги відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня (п.6 Порядку).
Отже, обов`язок ведення залишку товарних запасів у підприємців на загальній системі оподаткування взагалі відсутній, відомості щодо такого обліку не є обліковими документами та не підлягають відображенню у податковій звітності фізичної особи підприємця. Тому будь-які відомості щодо залишку товарних запасів для податкового обліку позивача до уваги не беруться та не можуть свідчити про обставини господарської діяльності для визначення об`єктів оподаткування.
Вказаний висновок викладено у податковій консультації ДФС України №2469/С/99-99-13-01-02-14/ІПК від 05.06.2018 наданій ОСОБА_1 , яка має індивідуальний характер, що вірно враховано судом першої інстанції та застосовується до спірних правовідносин.
Також, стаття 83 ПК України визначає підстави для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, а саме, документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції вірно зазначив, що інформація про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2016, якою керувався відповідач для висновку про заниження підприємцем чистого оподатковуваного доходу, до вищевказаних підстав не належить.
Як убачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати пов`язані з одержанням доходу від здійснення господарської діяльності, що призвело до заниження суми чистого оподаткованого доходу, відображеного в додатку 2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи позивача за 2017 - 2018 роки у розмірі 146504, 80 грн, у т.ч. за 2018 - 146504, 80 грн.
Разом з тим, судом встановлен та матеріалами справи підтверджено, що рішення, прийнятті контролюючим органом за наслідками проведення попередньої перевірки ФОП ОСОБА_1 оскаржені в судовому порядку та скасовані рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2020, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020, у справі №810/1960/18.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що позивачем до перевірки були надані натупні документи: договори за 2018 р., податкові накладні за 2017-2018 рр., видаткові накладні за 2017-2018 рр., трудові договори, відомості про нарахування та виплату заробітної плати, виписки з банківських рахунків, акти виконаних робіт, договори оренди нежитлового приміщення. Зауважень до зазначених документів у податкового органу не було.
Разом з тим, судом першрї інстанції в ході розгляду справи, встановлено, що посадовими особами відповідача під час проведення документальної планової перевірки використовувалася інформація щодо залишків товарно-матеріальних цінностей наданих платником податків на попередню перевірку, станом на 31.12.2016.
Проте, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що предметом перевірки у даній справі був період з 01.01.2017 по 31.12.2018.
Водноча, вказаною перевіркою встановлено, що залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 у сумі 246844, 39 грн без ПДВ по ціні придбання та станом на 31.12.2018 у сумі 225635,27 грн без ПДВ по ціні придбання.
Також, встановлено віднесення до складу витрат в графу 5 "вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції" Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 р. вартість придбаних товарів, які станом на кінець звітного періоду залишаються нереалізовані на суму 146504, 80 грн. без ПДВ.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 395 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів. Підпунктом 2.3.2.2 пункту 2.3.2 Порядку № 395 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгяду справи, будь-які посилання на об`єктивні факти, підтверджені первинними або іншими документами, що свідчили б про реалізацію позивачем товарів, дохід від якої не відображено у податковому обліку, в акті перевірки відсутні.
Окрім того, в акті перевірки відсутні посилання на первинні та інші документи фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , тоді як контролюючим орган у додаткових поясненнях зазначено що факт порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме п.177.4 ст.177 ПК України, встановлено відповідачем шляхом використання логічно - математичних методів (із використанням ЄРПН).
Отже, з матеріалів справи слідує, що податковим органом самостійно визначено умовно числові значення загального оподатковуваного доходу, які мали бути надані позивачу, взявши за основу такого розрахунку встановлений на власний розсуд  розмір ціни реалізації товарів (за аналогією ціни реалізованих товарів) та які визначено самостійно, на підставі непідтверджених первинними документами, даних про залишки і кількісних показників станом на 31.12.2016. 
Визначення контролюючим органом податкових зобов`язань виключно на підставі інформації про ймовірний обсяг залишків та даних з Єдиного реєстру податкових накладних про господарські операції, які не відповідають первинним документам фізичної особи-підприємця, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що вірно бул зазначено судом першої інстанції.
Разом з тим, позивачем надано до суду (вибірково) копії первинних документів, а саме видаткових накладних, що підтверджують кількість придбаного товару від постачальників ТОВ "Слобода Ко", ТОВ "Фуд Трейд Оптима", ТОВ ТД "Росинка", ТОВ "Аквіс Трейд", ТОВ "Еко Сфера", ТОВ "Укрпродснекгруп" за 2017, 2018 рр.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на ту оставину, що в акті перевірки, податковим органом, визначено розмір загального оподатковуваного доходу, проте взагалі не перевірено платіжних та розрахункових документів, на підставі яких позивачем сформовані задекларовані показники чистого оподатковуваного доходу; контролюючим органом не досліджувався фактичний обсяг залишків товарно-матеріальних цінностей станом. 
Таким чином, акт перевірки не містить належного обґрунтовання щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у перевіряємий період, а його зміст полягає у самостійному математичному розрахунку витрат позивача та не ґрунтується на відомостях первинних документів платника податків.
Щодо висновків контролюючого органу про встановлення в ході проведення перевірки факту реалізації позивачем товару по безготівковій формі розрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару, на загальну суму 202242, 35 грн., суд зазначає наступне.
Пунктом 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Відповідальність за невиконання цього обов`язку встановлена ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", згідно з якою до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, наведена норма передбачає відповідальність саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.
Законом № 265/95-ВР та Податковим кодексом України не передбачено норми, яка зобов`язує фізичну особу-підприємця зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг).
Таким чином, відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 814/413/16 (провадження № К/9901/28851/18).
Відповідно до наявних в матеріалах справи первинних документів, позивачем протягом 2017 -2018 рр. придбано товар позивачем в 2017 році придбано товар, зокрема, солодка вода "Лимонад" 0,5л. у кількості 2724 одиниць (видаткові накладні №565 від 03.02.2017, №1501 від 20.03.2017, №3843 від 30.06.2017, №4773 від 28.07.2017, №Ав-0000014 від 09.08.2017, №5784 від 22.08.2017, №Сн-0000096 від 20.09.2017, №6451 від 29.09.2017, №470 від 31.01.2017); вода "Слобідська" 1,5 л. н/газ у кількості 528 одиниць (видаткові накладні №565 від 03.02.2017, №2018 від 10.04.2017, №194 від 16.01.2017); вода "Слобідська" 2 л. у кількості 4716 одиниць (видаткові накладні №565 від 03.02.2017, №2018 від 10.04.2017, №194 від 16.01.2017, №4095 від 25.07.2018); вода "Софія Київська" 0.5 л. газована (видаткові накладні №4773 від 28.07.2017, №5784 від 22.08.2017, №470 від 31.01.2017, №1789 від 31.03.2017, №54 від 17.01.2017, №90 від 26.01.2017, №79 від 25.01.2018) у кількості 1944 одиниць; насіння підсолене обсмажене гарбузове "Вкушняшки от Сашки" 50 г. (80) у кількості 1920 одиниць (видаткові накладні №864 від 15.02.2018, 2263 від 29.03.2018, №30336 від 26.04.2018, №3908 від 24.05.2018, №5503 від 19.07.2018, №6283 від 16.09.2018, №6499 від 26.08.2018, №7307 від 20.09.2018, №7602 від 28.09.2018, №8493 від 13.12.2018, №8591 від 23.12.2018); насіння соняшника обсмажене "НМ" Лакомка 120 гр. (50) у кількості 2450 одиниць (видаткові накладні №727 від 07.02.2018, №1006 від 22.02.2018, №1902 від 15.03.2018, №2263 від 29.03.2018, №2605 від 12.04.2018, №3036 від 26.04.2018, №3641 від 17.05.2018, №3908 від 24.05.2018, №4309 від 07.06.2018, №4743 від 21.06.2018, №5368 від 12.07.2018, №5503 від 19.07.2018, №6282 від 16.08.2018, №6499 від 26.08.2018, №7602 від 28.09.2018, №8220 від 15.11.2018, №8310 від 22.11.2018, №8493 від 13.12.2018, №8591 від 23.12.2018).
Згідно даних перевірки, контролюючим органом встановлено придбання позивачем у цей період товару "Лимонад" 0,5 у кількості 1404 одиниць. Отже, розбіжність між даними, використаними відповідачем для розрахунків та даними, зазначеними у первинних документах позивача, становить 1320 одиниць вказаного товару.
Контролюючим органом встановлено придбання позивачем у цей період товару вода насіння підсолене обсмажене гарбузове "Вкушняшки от Сашки" 50 г. (80) 0 одиниць. Розбіжність між даними, використаними відповідачем для розрахунків та даними, зазначеними у первинних документах позивача, становить 1920 одиниць  вказаного товару. Контролюючим органом встановлено придбання позивачем у зазначений періодтовару насіння соняшника обсмажене "НМ" Лакомка 120 гр. (50) 1050 одиниць. Розбіжність між даними, використаними відповідачем для розрахунків та даними, зазначеними у первинних документах позивача, становить 1400 одиниць  вказаного товару.
Разом з тим, судом встановлено, що у додатку 2 Акта перевірки здійснено розрахунок залишків товару насіння соняшника смажене "Народна марка" 200 гр. (30), який не виробляється та не реалізується, про що свідчить лист виробника продукції "Народна марка" ТОВ Укрпродснекгруп" від 09.09.2019.  
Отже, дані про придбаний позивачем протягом 2017-2018 років товар, використані податковим органом для розрахунків, не відповідають даним, підтвердженим первинними документами позивача, а отже висновок відповідача про встановлення в ході проведення перевірки факту реалізації позивачем товару      по безготівковій формі, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару, на загальну суму 202242, 35 грн., спростовується наявними в матеріалах справи доказами.
Окрім того, наведені вище доводи стосуються і встановленого порушення п. 16-1 підрозділу 10 XX Перехідних положень Податкового кодексу України.
Відповідач визнав заниженою позивачем за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. базу оподаткування військового збору на суму 146 504,80 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 2197,57 грн.
Отже, наведені доводи стосуються і встановленого відповідачем порушення абз. 1 п. 2 ч.І ст.7, ч. 11 ст. 8, ч.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", згідно з яким у зв`язку з заниженням чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності позивачем було занижено суму єдиного внеску 32231,05 грн., а отже відсутні підстави для застосування штрафних санкцій визначених рішенням №00016813030 від 25.09.2019. За таких обставин це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги №Ф0001671303 від 25.09.2019 про сплату боргу (недоїмки) та рішення №001681303 від 25.09.2019 про застосування штрафної санкції у розмірі 170, 00 за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд зазначає наступне.
Фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Базою нарахування єдиного внеску для позивача є сума чистого оподатковуваного доходу за рік, визначена відповідно до положень Податкового кодексу України.
В Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем ЄСВ на загальну суму 146504, 80 грн. у зв`язку з заниженням позивачем чистого оподатковуваного доходу на 32231,05 грн.
З огляду на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки висновки Акта перевірки про заниження позивачем ЄСВ є безпідставними.
За таких обставин вимога №Ф0001671303 від 25.09.2019 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ та рішення №001681303 від 25.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню.
Що стосується доводів апеляційної скарги та  наданих представником податкового органу пояснень в ході апеляційного розгляду справи, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції.
Посилання представника відповідача на те, що  індивідуальна консультація, надана податковим органом не може бути застосована так як надана після  перевірки, суд не приймає до уваги, осклільки вони є безпідставними. У наданій податковій консультації питання стосується того ж законодавства, що діяло на час проведення перевірки, а тому суд першої інстанції вірно взяв її до уваги.
В індивідуальній податковій консультації ДФС України від 05.06.2018 № 2469/С/99-99-13-01-02-14/ІПК «Щодо ведення обліку товарних запасів фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування», ДФС України зазначив наступне: «Пунктом 177.10 ст. 177 Кодексу встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. 
Форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218, (далі - Порядок).  
Відповідно до п. 5 Порядку записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.
Пунктом 6 Порядку визначено, що у графі 2 Книги «Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності» відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).
У графі 6 Книги «Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.
Відповідно до п. 12 ст. З Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95- ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
При цьому зазначаємо, що поняття «запаси», а також порядок їх обліку визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 (зі змінами) (далі - Стандарт 9 «Запаси»).
Отже, фізична особа - підприємець може за власним бажанням вести облік товарних запасів, зокрема з використанням Стандарту 9 «Запаси».                    
Що стосується доводів  скаржника про відсутність договорів, які укладав позивач з контрагентами, в матеріалах даної справи, то колегія суддів вважає їх також безпідставними, оскільки відповідно до акта перевірки такі договори надавались на  дослідження контролюючому органу під час перевірки. Окрім того, договови не є первинними документами у розумінні вимог закону.
Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що адреса місця знаходження позивача та його діяльність м. Бровари, вул. Красовського, 26. Посилання  податкого органу на інші адреси  діяльності позивача, на думку представника позивача, є надумани ми та такими, що підтверджуються відповідними доказами.
Не приймає до уваги судова колегія  і інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовані оскаржуваним рішенням, у т.ч. і щодо відсутності транспортних накладних, сертифікатів якості товару, даних щодо асортименту товару, оскільки наявні у справі докази  підтверджують факт господарської діяльності позивача, придбання та подальшої реалізації придбаного товару.
Окрім того, у идаткових накладних, долучених до справи, чітко вказано найменування товару, його кількість та вартість.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення від 25.09.2019 № 000170130, № 0001731303, № 0001691303, № 0001721303, № 0001711303, № 0001681303 та податкова вимога від 25.09.2019 № Ф-0001671303 є протипраними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За змістом ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено 28 липня 2021 року.