ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1125/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач:                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собківа Я.М.
При секретарі:                              Шепель О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" (далі - позивач, ТОВ "Ві Авто") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про:
- визнання протиправною та скасування постанови Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 01 грудня 2020 року №220888, якою передбачено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" адміністративно-господарський штраф у сумі 34  000 грн;
- визнання протиправною та скасування постанови Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 01 грудня 2020 року №220889, якою передбачено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" адміністративно-господарський штраф у сумі 17  000 грн.
Надалі позивачем подано клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчими документами - постановами №220888 та №220889 від 01 грудня 2020 року, що видані Державною службою України з безпеки на транспорті (Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Вказана заява обґрунтована тим, що вжиття заходів забезпечення позову необхідне для захисту прав, свобод та інтересів позивача, адже існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до прийняття рішення в адміністративній справі № 640/1125/21. 
Зокрема, отримавши інформацію про наявність постанов про відкриття виконавчих проваджень щодо виконання державною виконавчою службою постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів № 220888 та № 220889 від 01 грудня 2020 року, позивач звернувся до банку та до державних виконавців з повідомленням про оскарження відповідних постанов підповідача в судовому порядку та надав відповідні докази. Однак, представники державної виконавчої служби в усному порядку відмовились надавати будь-які коментарі щодо відповідних дій позивача та відмовились здійснювати будь-які дії щодо утримання від подальшого виконання оскаржуваних постанов відповідача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року в задоволенні даного клопотання - відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду заявленого клопотання не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про забезпечення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду з метою визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів № 220888 та № 220889 від 01 грудня 2020 року, на підставі яких до ТОВ «Ві Авто» застосовано штрафи в розмірі 34 000 грн та 17 000 грн відповідно.
Оскаржувані у цій справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у розумінні п. 7 ч. 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, вони підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому коментованим Законом.
12 травня 2021 року позивачу стало відомо, що відповідачем здійснюються дії, направлені на стягнення коштів за вищезазначеними оскаржуваними постановами та, більш того, накладено арешт на банківський рахунок ТОВ «Ві Авто».
Так, на виконання оскаржуваних постанов, відповідач звернувся до Вишгородського районного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), внаслідок чого виконавчою службою відкрито два виконавчі провадження та накладено арешт на банківський рахунок позивача.
Обставини примусового виконання оскаржуваних постанов ставлять під загрозу ефективність захисту та майбутнє поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а отже необхідно вжити заходи забезпечення позову.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що позивачем у заяві не доведено, в контексті статті 150 КАС України, наявність обставин, що можуть слугувати підставами для вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи, що станом на момент розгляду заяви до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, не виявлено фактів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам TOB «Ві Авто» до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно ч.2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року № 2.
Враховуючи вищевикладене, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Суд звертає увагу на те, що наявність відкритого виконавчого провадження саме по собі не свідчить про обставини, що унеможливлять або істотно ускладнять виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та/або очевидної протиправності дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень. 
Разом з тим, позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам ТОВ «Ві Авто» до прийняття рішення у справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, чи необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Крім того, суд повинен проаналізувати та оцінити доводи заявника щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Однак, наведене в заяві обґрунтування необхідності забезпечення позову не свідчить про наявність очевидних ознак протиправності постанов Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" адміністративно-господарських штрафів, а фактично, зумовлює вирішення спору по суті, що не відповідає завданням інституту забезпечення позову. На думку суду, без вивчення та оцінки в ході розгляду по суті спору всіх обставин справи, дійти висновку про протиправність рішення відповідача неможливо.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді клопотання неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
А тому вірним є рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. 
Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві Авто" - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає відповідно до статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків