ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року		Справа № 308/7446/21 пров. № А/857/12739/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач - Качмара В.Я.,
суддів - Большакової О.О., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання - Юрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області  Департаменту патрульної поліції Рейпаші Руслана Олексійовича про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2021 року (суддя Сарай А.І., м.Ужгород),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП) та інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП Рейпаші Р.О. (далі - Інспектор, УПП відповідно) в якому просив: 
визнати протиправними дії Інспектора по зупинці 09.06.2021 в м.Ужгороді по вул.Тімірязєва водія ОСОБА_1 та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292700 (далі - Протокол) за ознаками частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.06.2021 серії ЕАН №4328823 (далі - Постанова).
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Шпуганич В.П., до ДПП та Інспектора в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Інспектора патрульної щодо зупинки 09.06.2021 в м. Ужгороді по вул. Тімірязєва водія ОСОБА_1 , та складення відносно останнього Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 292700 за частиною першою статті 130 КУпАП. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування Постанови.
Не погодившись із постановленою ухвалою, в частині відмови у відкритті провадження у справі, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідній частині.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що в даному випадку предметом оскарження є не Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме дії суб`єктів владних повноважень щодо складання таких документів, що є публічно-правовим спором, який у розумінні пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що судом передчасно тобто до відкриття провадження у справі було надано оцінку доводам позивача щодо наявності права на звернення до суду.
Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали, в судове засіданні не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суду апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що Протокол не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення, у розумінні статті 19 КАС, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дій Інспектора щодо зупинки позивача та складення відносно нього Протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП підлягають оцінюванню на відповідність їх закону лише в контексті вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, під час якого перевіряється законність та обґрунтованість вжитих заходів, дотримання порядку їх проведення. В сукупності оцінка таких дій є одним з критеріїв законності притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
За змістом пункту 4 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами пункту 19 статті 4 КАС індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно зі статтею 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Водночас відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Згідно з пункту 1 частини першої статті 20 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
При цьому статтею 286 КАС визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Саме вказана стаття визначає можливість звернення до суду з позовом щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та передбачено, що за наслідками розгляду справи в даній категорії справ може бути винесено рішення про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
У свою чергу, частиною першою статті 221 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені, серед інших, статтею 130 зазначеного Кодексу, віднесено до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
Виходячи з аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).
Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.
Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Слід також зауважити, що вірними є висновки суду першої інстанції про те, що розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до відповідальності, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.
При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи №712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
З матеріалів справи видно та про це зазначає і сам позивач, що Протокол складений за частиною першою статті 130 КУпАП керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, оскаржувана Постанова в цій справі складена за порушення вимог статті 125 КУпАП, тобто вказаний Протокол не стосується оскаржуваної Постанови, так як порушення, що зафіксоване у Протоколі та порушення, що зафіксована в Постанові є різними за наслідками та природою їх вчинення, санкціями, що несе особа у разі вчинення таких правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо частини оскаржуваних вимог, про те, що позовні вимоги в частині оцінки дій Інспектора по зупинці транспортного засобу позивача та складання Протоколу не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач при складанні Протоколу здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у подібній справі, що викладені у постанові від 19 червня 2019 року у справі №638/3490/18 (№11-284апп19).
Крім того, суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи скаржника про те, що суд передчасно до відкриття провадження у справі надав оцінку доводам позивача щодо наявності чи відсутності у нього права звернення до суду з позовною вимогою у відкритті провадження щодо якої відмовлено, так як суд першої інстанції на виконання вимог статті 171 КАС в межах свої компетенції вчинив належні дії щодо з`ясування питання про можливість відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою та заявленими у ній вимогами.
Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	

Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.