Номер провадження: 33/813/665/21 
Номер справи місцевого суду: 523/18628/20
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М., 
за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у  відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 420, 40 грн.
Відповідно до постанови суду, 22.11.2020р. приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Хюндай Туксон», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: просп. Добровольського, буд. 122, м.Одеса, з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, неприродня блідість обличчя, сповільнена хода, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 р. № 1306 (далі – ПДР). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

       Не погоджуючись із вказаною постановою, 20.04.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю його в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. 
Крім того, правопорушник ОСОБА_1 подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови.

При цьому апеляційний суд зазначає, що розгляд справи, призначений на 18.05.2021 року, на 11.00 год., був відкладений за клопотанням правопорушника ОСОБА_1 для надання йому достатнього часу для залучення представника для участі у справі (а.с.33), на 31.05.2021 року, на 12.00 го (а.с.34).
Проте, через неналежне повідомлення представника правопорушника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розгляд справи був відкладений на 22.06.2021 року, на 12.40 год. (а..38).
Однак, в судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 22.06.2021 року, на 12.40 год., правопорушник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили (а.с.39-42).
.
У зв`язку з викладеними обставинами, апеляційний суд вважає за необхідне слухати справу у відсутність її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
При цьому слід зазначити, що у зв`язку з відпусткою судді Сегеди С.М., повний текст даної постанови складений 05.07.2021 року.

Вивчивши клопотання правопорушника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції правопорушник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, призначене на 22.12.2020 року на 10 год. 00 хв., про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 069924 від 22.11.2020 року (а.с. 2). 

Доводи правопорушника ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, з посиланням на те, що у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо виклику його до суду першої інстанції, є безпідставними, оскільки у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення від 22.11.2020 року правопорушнику ОСОБА_1 було доведено, що розгляд даної адміністративної справи відбудеться саме 22.12.2020 року, в 10.00 год. в Суворовському районному суді м. Одеси, де мається підпис ОСОБА_1 . 

Таким чином, ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні оскаржуваної постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року, а підтверджень надсилання йому копії оскаржуваної постанови суду та отримання її останнім у встановлений законом 10-денний строк, у матеріалах справи не міститься.
Зазначена обставина свідчить про те, що правопорушнику ОСОБА_1 не було відомо про прийняте судом рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП; копія вищевказаної постанови ОСОБА_1 відповідно до супровідного листа була направлена (а.с.11), однак, відомостей щодо її отримання матеріали справи не містять. Крім того, апелянт в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови вказує, що дізнався про оскаржувану постанову в квітні 2021 року, коли звернувся до адвоката.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню. 

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про   адміністративні правопорушення  є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування  обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення   виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень,   запобігання   правопорушенням, виховання   громадян   у   дусі   додержання   законів,  зміцнення законності.
При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
При цьому суд виходив із того, що відповідно до ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.
Також суд правильно вказав, що згідно з вимогами ст.23 ЦПК України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Так, суд обгрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд правильно вказав, що обставини правопорушення підтверджуються зібраними в порядку ст. 251 КУпАП доказами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт того, ОСОБА_1 22.11.2020р. в їх присутності на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння відмовився, довідкою про притягнення ОСОБА_1 протягом року за ч.1 ст. 130 КУпАП, а також відеофіксацією події.

Таким чином, враховуючи, що правопорушник  ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків, що є завершеним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Приймаючи до уваги характер та обставини скоєння інкримінованого правопорушення, ступінь вини особи правопорушника, суддя прийшов до правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що його належним чином не повідомили про час і місце судового засідання, то вони є необгрунтованими, так як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 069924 від 22.11.2020 року правопорушнику ОСОБА_1 було доведено, що розгляд даної адміністративної справи відбудеться саме 22.12.2020 року, в 10.00 год. в Суворовському районному суді м. Одеси, де мається підпис ОСОБА_1 (а.с. 2).
Зазначені обставини свідчать про те, що правопорушник ОСОБА_1 не був позбавлений можливості з`явитись до суду, дати суду пояснення, заявляти клопотання і у разі непогодження із судовим рішенням, оскаржити його в установленому законом порядку і строки.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, 
                                ПОСТАНОВИВ:

Клопотання апелянта ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2020 року – задовольнити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови через відпустку судді Сегеди С.М. складений 05.07.2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                С.М. Сегеда