Київський апеляційний суд

 

П О С Т А Н О В А 
 
І м е н е м     У к р а ї н и 

 13 вересня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Леуса І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця               м. Бобровиця Чернігівської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року,
 
у с т а н о в и в :
 
Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05.08.2021 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Як встановив суд, 18 червня 2021 року о 21 годині 05 хвилин ОСОБА_1   керував автомобілем "Opel" д/н НОМЕР_2 на вул. Богатирській в м. Києві у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 "а" Правил дорожнього руху. Результат огляду на стан сп`яніння із застосуванням газоаналізатора "Drager" 0,94 ‰.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати і закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що наявні в справі докази не доводять факт керування ним транспортним засобом і його зупинку поліцейськими. Відеозапис  портативного відеореєстратора не є безперервним, як це передбачено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають  функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, і ним не зафіксована розмова з поліцейськими, яким він пояснював, що не мав наміру керувати транспортним засобом і не керував ним після вживання алкоголю. Суд першої інстанції не викликав і не допитав патрульного поліцейського, щоб з`ясувати, як останній дійшов висновку про керування ним транспортним засобом. З огляду на викладене вважає, що суд на підставі ст.62 Конституції України повинен був витлумачити усі сумніви на його користь. 
Вислухавши пояснення захисника Леуса І.П. і Кравченка І.А., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав. 
Вивченням матеріалів справи встановлено, що суддя місцевого суду згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення, дав належну оцінку доказам і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами.
Такими доказами є дані, зафіксовані в: протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого                     ОСОБА_1 , про що зазначено раніше; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, показаннях газоаналізатора "Drager", згідно з якими за наслідками огляду ОСОБА_1 станом на 21 годину 45 хвилин 18.06.2021 рівень алкоголю у видихуваному ним повітрі становив 0,94 ‰; записі портативного відеореєстратора поліцейського.
Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Поясненням ОСОБА_1 , який заперечив факт керування транспортним засобом, суд першої інстанції дав належну оцінку і правильно не взяв їх до уваги, зважаючи на те, що жодних заперечень з цього приводу той у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив, хоча вказав і про те, що огляд проводився без участі понятих, і про свою незгоду з правильністю показань приладу. 
Між тим, згідно з ч.2 ст.266 КУпАП у разі застосування технічних засобів відеозапису присутність свідків не потрібна, і відеозаписом, крім огляду ОСОБА_1 , який спочатку, дійсно, не погодився з його результатами, також зафіксовано, що він в подальшому на пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я дає згоду на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. 
Згідно з п.5 розділу ІІ  Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, яка є чинною на даний час, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). 
Разом з тим відсутність у справі носія, на якому б було зафіксовано безперервне спілкування порушника з поліцейськими з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про те, що відеозапис не є доказом в силу положень ст.251 КУпАП.
Як слушно зазначив у постанові суд першої інстанції, із запису портативного відеореєстратора поліцейського також не вбачається, щоб ОСОБА_1 заперечував факт керування ним транспортним засобом. І тривалість цього запису є достатньою, щоб дати оцінку дотриманню процедурі огляду. 
При цьому пояснення захисника в суді апеляційної інстанції про те, що його підзахисний не зазначив про вказану обставину в протоколі, оскільки перебував у стресовому стані, є надуманими, враховуючи те, що спілкування водіїв з патрульними поліцейськими є штатною ситуацією. І з вказаного раніше запису вбачається, що спілкування відбувалося в абсолютно нормальному режимі.
Клопотань про виклик свідків у судове засідання суду першої інстанції сторона захисту не заявляла, у зв`язку з чим підстав відібрання пояснень у патрульного поліцейського у суду не було.
Отже, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Стягнення на ОСОБА_1 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає санкції відповідної частини статті. 
Таким чином постанова судді є законною та обґрунтованою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 5 серпня 2021 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 

Суддя Київського 

апеляційного суду                                                                                        Т.М. Тютюн