ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року                               м. Дніпро                      Справа №  908/2770/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва     І.М. ( доповідач ),
суддів:                        Кузнецової І. Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.                                                                                  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021 р. 
( суддя Корсун В.Л., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 11.03.2021 р. ) 
у справі 
за позовом заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області 
в інтересах держави в особі: 
позивача: Державної екологічної інспекції Південного округу 
( м. Херсон ) 
до відповідача: товариства з обмежен6ою відповідальністю “Стімекс” 
( м. Запоріжжя )
про стягнення 364 405,17 грн.
                                                 
ВСТАНОВИВ:
1.           Короткий зміст позовних   вимог.
        Заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області звернувся в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Державної  екологічної інспекції у Запорізькій області до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” про стягнення 364 405,17 грн. збитків заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за відсутності дозволу на викиди.

2.    Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання В ідповідача про закриття провадження у справі в порядку ч. 1 ст. 231 ГПК України. Позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс”  на користь Державного бюджету України   364    405,17  грн. збитків заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за відсутності дозволу на викиди.  Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс”  на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Запорізької місцевої прокуратури № 1  кошти витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у  розмірі 5   466,07  грн..  

3.         Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись  з вказаним рішенням  суду першої інстанції,  Товариство з обмеженою відповідальністю “Стімекс” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021 р.  та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні  позову відмовити в повному обсязі. 

4.         Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що рішення винесене з порушеннями норм процесуального та матеріального права, що є підставами для його скасування. Судом першої судом першої інстанції зроблено висновки на припущеннях, без належного дослідження доказів. При цьому, в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого відображення з цього приводу заперечення Відповідача викладені у відзиві.
Водночас, на думку Скаржника, розрахунок шкоди здійснено за межами перевірки.
При цьому Скаржник зазначає, що судом першої інстанції однобічно, виключно на користь Позивача, надана оцінка, як доказу, довідці Відповідача № 1 від 09.pi.2020 р.
Скаржник наголошує на тому, що між Позивачем та Відповідачем тривалий час, з 2018 року, існують різного роду суперечки, а відповідно висновки суду про встановлення факту наявності шкоди, зазначеної в позові та в сумі, зазначеної Позивачем, є не об`єктивними, таким, що не грунтуються на належних та допустимих доказах, досліджених у дійсній справі.
Скаржник вважає, що судом не враховано, що вимоги Позивача не підпадали під жоден спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом, визначений ст. 16 ЦK України, а в оскаржуваному рішенні не іншого способу, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Скаржник зазначає, що судом не спростовані доводи Відповідача про підсудність справи певному суду. Недоречним є посилання суду першої інстанції на постанову № 822/3345/17 від 23.01.2019 р. Великої Палати Верховного Суду, щодо чіткого визначення підсудності вимог у дійсній справі господарському судочинству.

5.        Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Від заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
    Зокрема, Прокурор посилається на те, що Позивачем відповідно до вимог Методики, проведено розрахунок збитків ТОВ «Стімекс» на основі документів, наданих самим Відповідачем - довідки про фактичні часи роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря з дати їх введення/початку експлуатації по 09.10.2019 р. включно  та матеріалів Звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, затвердженого керівником товариства 22.07.2019 р.. 
Прокурор  також вказує на те, що факт здійснення ТОВ «Стімекс» діяльності за адресою м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124 встановлено та підтверджується актом перевірки, приписом, протоколом та постановою про накладення адміністративного стягнення, договорами оренди нерухомого майна. Відповідачем результатами перевірки, припис, постанова про накладення адміністративного стягнення, а також дії державних інспекторів під час перевірки та щодо складання розрахунку шкоди, в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались. Таким чином, доводи Відповідача про те, що довідка на підставі якої здійснено розрахунок не стосується предмета доказування є безпідставними і спрямовані на уникнення відповідальності, шляхом відшкодування шкоди завданої навколишньому природному середовищу.
Відтак, на думку Прокурора факт порушення Відповідачем вимог ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» в частині здійснення викидів в атмосферне повітря без отримання відповідного дозволу підтверджується доказами, а заподіяна шкода відповідно до вимог природоохоронного законодавства підлягає відшкодуванню у повному обсязі.
Державна екологічна інспекція Південного округу не скористалася своїм правом згідно ч.1   ст. 263 ГПК України   та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3   ст. 263 ГПК   України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.        Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматичною системою  документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2021 р. апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021 р. у справі № 908/2770/20 залишено без руху, надавши апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 8 199 грн. 10 коп.. 
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2021 р. відкрито апеляційне провадження  у справі та призначено апеляційну скаргу  до розгляду в судове засідання на 17.06.2021 р. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 р. по справі оголошено перерву до 29.07.2021р.
У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 29.07.2021р. визначено для розгляду справи №908/2770/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Чус О.В..
        Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2021 р., колегією суддів у складі: головуючого судді  Кощеєва І. М. (доповідач), суддів:   Кузнецової І.Л., Чус О.В., справу № 908/2770/20 прийнято до свого провадження.
      Позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
      Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Позивача.
    У судовому засіданні 29.07.2021 р.  була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.     Встановлені судом обставини справи.
Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області на підставі наказу від 23.08.2018р. № 355 “Про проведення планової перевірки” та направлення від 23.08.2018р. № 296 на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ “Стімекс”, виданих в.о. начальника Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, у період з 29.08.2018 р. (12 год. 30 хв.) по 31.08.2018 р. (15 год. 30 хв.) проведено планову перевірку додержання суб`єктом господарювання ТОВ “Стімекс” вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, про що складено відповідний Акт за № 050/355/04.
Як свідчить розділ VІ Акту № 050/355/04 “Опис виявлених порушень”, перевіркою зокрема встановлено наступні порушення ТОВ “Стімекс” вимог природоохоронного законодавства: “1. ст. ст. 10, 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” - ТОВ “Стімекс” на промислових майданчиках за адресами: 69013, м. Запоріжжя вул. Військобуд, буд. 124 та 69013, м. Запоріжжя, пров. Архангельський, буд. 20-А здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади …”. 
Акт № 050/355/04 підписано трьома посадовими особами органу державного нагляду (контролю) – старшими державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області Чижеликовим О.Л. і Ємел`яновим Д.В. та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Заапорізької області Деркач О. В., які приймали участь у перевірці. Згідно з відміткою у вказаному Акті, директор ТОВ “Стімекс” Пермяков М.А. також був присутнім при перевірці та отримав Акт № 050/355/04 28.07.18, про що свідчить підпис останнього увідповідному акті.
Відповідно до змісту даного акту: “… На час перевірки, ТОВ “СТІМЕКС” на промисловому майданчику за адресою 69013, м. Запоріжжя вул. Військобуд, буд. 124 здійснює експлуатацію технологічного обладнання пов`язаного з утворенням забруднюючих речовин розташованого у боксах, компресори 4 шт., кромко обрізна машина 2 шт., машина прямо шліфувальна 2 шт., станок для різки шипа, станок для обклейки кромки, станок кромко-обліцьовочний, станок многошипний припадочний, станок обрізний, станок фуговальний, котли (твердопаливні) 4 шт. для опалення приміщень, тощо, та на промисловому майданчику за адресою: 69013, м. Запоріжжя, пров. Архангельський, буд. 20-А здійснює експлуатацію технологічного обладнання пов`язаного з утворенням забруднюючих речовин розташованого у боксах генератор, компресор, заточний станок, зварювальний апарат здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без дозволів спеціального уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням ст. ст. 10, 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”.
Дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, що передбачений ст. 55 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, пунктом “а” частини першої статті 32, абзацом 7 ст. 33, пунктом “с” ст. 17 Закону України “Про відходи” у ТОВ “СТІМЕКС” відсутній. Нормативно-правові акти у відповідність із зазначеними Законами не приведені, Порядок надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на даний час не затверджено.”.
За наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області видано припис від 04.09.2018 р. № 017/050/355/04 про усунення виявлених під час здійснення контрольного заходу природоохоронного законодавства, а саме, зокрема: “1. Отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ТОВ “Стімекс” на промислові майданчики за адресою: 69013, м. Запоріжжя вул. Військобуд, буд. 124 та 69013, м. Запоріжжя, пров. Архангельський, буд. 20-А – термін виконання 05.11.2018 р..  2. Забезпечити здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин пересувних джерел підприємства – термін виконання 05.11.2018 р..”.
Вказаний припис від 04.09.2018 р. № 017/050/355/04 прийнято (отримано) генеральним директором ТОВ “Стімекс” Пермяковим М.А. про що свідчить його підпис у вказаному приписі.
Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області Деркач О.В. 04.09.2018 р. складено протоколом № 008287 про адміністративне правопорушення щодо генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А., а саме за порушення ст. ст. 10, 11, 33 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”. У вказаному протоколі від 04.09.2018 р. № 008287 про адміністративне правопорушення генеральний директора ТОВ “Стімекс” Пермяков М.А. зазначив, що з порушенням згоден, буде усунене та просив справу розглядати на місці.
Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області Деркач О.В. від 04.09.2018 р. № 000540/01/05 про накладення адміністративного стягнення, на генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А. накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн.
Адмін. штраф у розмірі 136,00 грн. було сплачено генеральним директором ТОВ “Стімекс” Пермяковим М.А. ( дублікат квитанції від 05.09.2018 р. № 0.0.1125520960.1 ).
Державна екологічна інспекція у Запорізькій області надіслала на адресу ТОВ “Стімекс” листа за вих. від 03.12.19 № 4888/05, в якому просила останнього надати: 1) завірену копію дозволу № 2310137500-306 від 10.10.19 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; 2) завірену копію звіту з інвентаризації викидів забруднюючих речовин (титульний аркуш з таблицями 2.1 та 2.2) до вищевказаного дозволу на викиди; 3) закріплену підписом керівника довідку про фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів розташованих на промисловому майданчику ТОВ “Стімекс” за адресою: 69013, м. Запоріжжя вул. Військобуд, буд. 124а, за період з дати введення/початку експлуатації (з зазначенням дати) по 09.10.19 включно.  
Відповідно до довідки за підписом генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А. за вих. від 09.01.2020 р. № 1, визначено фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів розташованих на промисловому майданчику ТОВ “Стімекс” за адресою: 69013, м. Запоріжжя вул. Військобуд, буд. 124а, а  саме: № 1 труба (робочі столи для виготовлення планшетів (знежирення) – з 16.03.15 по 09.10.19 (3     157,44 год.); № 2 труба (робочі столи для виготовлення планшетів) – з 16.03.15 по 09.10.19 (3     432 год.); № 3 труба (котел “BULLER-02”) – з 20.04.15 по 09.10.19 (6 310 год.); № 4 труба (стіл поклейки) – з 16.03.15 по 09.10.19 (8     076,64 год.); № 5 труба (лазерний верстат) – з 20.03.15 по 09.10.19 (7     907,20 год.); труба (лазерний верстат) – з 26.03.15 по 09.10.19 (2     718,10 год.); № 6 труба (котел “BULLER-02”) – з 20.04.15 по 09.10.19 ( 601,60 год.); № 7 труба (котел “BULLER-02”) – з 20.04.15 по 09.10.19 (752 год.); № 8 компресор – з 25.02.15 по 09.10.19 ( 924,80 год. ).
10.10.2019 р. Запорізька обласна державна адміністрація видала ТОВ “Стімекс” дозвіл № 2310137500-306 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. 
Державна екологічна інспекція у Запорізькій області 24.01.2020 р. направила на адресу ТОВ “Стімекс” претензію за вих. від 23.01.2020 р. № 264/12 ( яка отримана останнім 05.02.20, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи ), в якій просить Відповідача відшкодувати заподіяну державі шкоду у розмірі 364   446,42 грн. 
Згідно із листом за вих. від 14.01.2021 № 14/1 за підписом генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А., останній повідомив господарський суд, що у “Довідці про фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів, розташованих на промисловому майданчику за адресою м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124” №1 від 09.01.2020 р., було допущено помилку. У колонці “Години фактичної роботи джерела викиду з початку експлуатації...” було помилково вказано період не з введення в експлуатацію, а з початку придбання, а саме: № 1 труба (робочі столи для виготовлення планшетів (знежирення) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 2 труба (робочі столи для виготовлення планшетів) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 3 труба (котел “BULLER-02”) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 4 труба (стіл поклейки) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 5 труба (лазерний верстат) – введено в експлуатацію з 01.11.19; труба (лазерний верстат) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 6 труба (котел “BULLER-02”) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 7 труба (котел “BULLER-02”) – введено в експлуатацію з 01.11.19; № 8 компресор – введено в експлуатацію з 01.11.19.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Скаржника та Прокурора, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Частиною 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави 2) необхідність їх захисту 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо відсутній орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах   (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Ч. 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином,   прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим   (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 74, 77 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ч. ч. 3-5 ст. 53 ГПК України і ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при зверненні з позовом до суду обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією Південного округу, яка з моменту обізнаності про порушення Відповідачем природоохоронного законодавства самостійно не вжила заходів спрямованих на відшкодування Відповідачем завданої державі шкоди внаслідок такого порушення, що створює загрозу невідшкодування завданих збитків, у той час як за рахунок коштів, одержаних внаслідок відшкодування збитків фінансуються, зокрема видатки на програми та заходи у сфері охорони навколишнього природного середовища. Тобто, навів підстави для звернення з позовом до суду в інтересах держави та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - позивача у справі: Державну екологічну інспекцію Південного округу.
Окрім того, на підтвердження повідомлення Позивача про таке звернення прокурором долучено до позову повідомлення в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Як вбачається з матеріалів справи, Державна екологічна інспекція Південного округу, встановивши підстави для стягнення з Відповідача збитків, завданих державі внаслідок наднормових викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, надсилала листа до органів прокуратури з метою вжиття ними представницьких повноважень на захист державних інтересів, у зв`язку   із відсутністю у Позивача коштів для сплати судового збору.
Відповідно до   висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.10.2019 р. у справі № 903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки   через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже, зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для представництва інтересів держави прокурором у спірних правовідносинах наявні.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що   Верховним Судом у постановах від 11.03.2021 р. у справі № 920/821/18    та від 30.03.2021 р. у справі № 920/266/19 висловлена подібна правова позиція щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави, які тотожні підставам, наведеним у даній справі.
Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України “Про охорону навколишнього природного середовища”, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Положеннями ст. 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави (ст. 16 Конституції України).
Згідно із ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Частиною 3 ст. 16 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” унормовано, що державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території АР Крим - орган виконавчої влади АР Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій. 
До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема, належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про охорону атмосферного повітря; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов (п. а ст. 20-2 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”).
Частиною 2 ст. 1 Закону України “Про Кабінет Міністрів України” передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду Міністрів АР Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.17 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністраекології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і витрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами (п.п. 8 п. 4 Положення). 
Крім того, відповідно до п. 7 вказаного Положення, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію у Запорізькій області (далі - Інспекція, Позивач) …, Державна екологічна інспекція у Запорізькій області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, Позивач мав право на проведення спірної перевірки.
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, підприємства, установи, організації та громадяни суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
Згідно із приписами ст. 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватись після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання.
У відповідності до ст. 33 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.
Ст. 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.
Відповідно до приписів ст. ст.  68, 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.  
Ст. 69 вказаного вище Закону встановлено принцип необхідності повної компенсації заподіяної шкоди внаслідок порушення природоохоронного законодавства.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Ст. 22 ЦК України визначено питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. 
Так, зокрема, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).
Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вину заподіювача шкоди. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.
Як зазначалося раніше, за наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області ТОВ “Стімекс” ( за результатом якої було складено акт № 050/355/04) видано припис від 04.09.2018 р. № 017/050/355/04 про усунення виявлених під час здійснення контрольного заходу порушень природоохоронного законодавства. Крім того, за вказаним фактом державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області 04.09.2018 р. складено протокол № 008287 про адміністративне правопорушення щодо генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М. А., в якому останній визнав вказані в акті № 050/355/04 виявлені порушення, зазначивши, що з порушенням згодний, порушення будуть уснуті, а справу просив розглядати на місці. За виявлене порушення постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області від 04.09.2018 р. № 000540/01/05 накладено на Пермякова М.А. адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн. Даний штраф сплачено ОСОБА_2 , що підтверджується дублікатом квитанцією від 05.09.2018 р. за № 0.0.1125520960.1.
В подальшому, ТОВ “Стімекс” було надано Позивачу для розрахунку шкоди завданої викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами наступні документи: довідку за вих. від 09.01.2020 р. № 1 про фактичні години стаціонарних джерел викидів розташованих на промисловому майданчику ТОВ “Стімекс” за адресою: 69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124а; звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на ТОВ “Стімекс”. На підставі вказаної довідки, було здійснено розрахунок збитків, який склав 364 405,17 грн. 
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів, забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання врегульовані Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затв. наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.08 № 639.
Згідно з пп. 2.1.2. п. 2.1. Методики, наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, зокрема, вважаються викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, включаючи окремі забруднюючі речовини,;викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.
П. 2.7. Методики передбачено, що розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне: повітря та об`ємної  витрати газопилового потоку застосовуються у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання.
Згідно із п. 3.6. Методики, розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за: характеристиками джерела викиду (джерела утворення), зафіксованими у відповідній документації суб`єкта господарювання (Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, технологічні регламенти виробництва, режимні карти роботи паливовикористовувального обладнання, питомі викиди (показники емісії)); даними державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря); результатами інструментально-лабораторних вимірювань; методиками для розрахунків маси викидів забруднюючих речовин за час роботи джерела без дозволу на викиди.
У відповідності до п. 3.11 Методики, час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту вчинення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.
З урахуванням вищевикладених обставин, колегія сддів апеляційного суду погоджється з висновком місцевого господарського суду, що матеріалами справи доведено наявність у діях Відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків): 1) протиправність поведінки, яка полягає у порушенні правових норм, ст. ст. 10 та 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”; 2) наслідком діяльності відповідача, що пов`язана зі здійсненням викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу, закон визначає спричинення шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Відповідач, в процесі своєї діяльності здійснив викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу, в порушення ст. ст. 10 та 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, спричинивши державі шкоду (причинно-наслідковий зв`язок); 4) вина Відповідача полягає у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади (  дозвіл був виданий лише 10.10.2019 р.).
Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції - Відповідач (в особі його представника в суді) відсутність своєї ( Відповідача) вини належними доказами не спростував.
Щодо доводів Скаржника, то як вбачається з оскаржуваного рішення місцевий господарський суд відхилив, як неналежний доказ лист генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А. адресований Господарському суду Запорізької області в якому повідомлялося, що у «Довідці про фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів, розташованих на промисловому майданчику за адресою м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 124» №1 від 09.01.2020 р., було допущено помилку, у колонці “Години фактичної роботи джерела викиду з початку експлуатації...” було помилково вказано період не з введення в експлуатацію, а з початку придбання, а фактична дата введення в експлуатацію джерел викиду відповідно до дозволу на викиди та матеріалів інвентаризації є 01.11.2019 р.. Зокрема, підставою для такого висновку судом першої інстанції був визнаний той факт, що за наслідками перевірки Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області ТОВ “Стімекс” ( за участі генерального директора товариства Пермякова М.А. ) були виявлені порушення, які зафіксовано у акті № 050/355/04 та не оскаржувались останнім.
Більш того, як слушно зауважив місцевий господарський суд, вказаний генеральний директор Пермяков М.А. надаючи довідку за вих. від 09.01.2020 р. № 1 не був позбавлений правових підстав з`ясувати та надати перевіряючим відомості про фактичні години роботи стаціонарних джерел викидів на промисловому майданчику товариства, керівником якого він був станом на час перевірки та є станом на час розгляду цієї справи в суді. Тим більше, у відповідності до протоколу від 04.09.2018 р. № 008287 про адміністративне правопорушення щодо генерального директора ТОВ “Стімекс” Пермякова М.А., останній визнав вказані в акті № 050/355/04 виявлені порушення. А також той факт, що за виявлене порушення накладено на Пермякова М.А. адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн., який було сплачено Пермяковим М.А., що підтверджується дублікатом квитанцією від 05.09.2018 р. за № 0.0.1125520960.1.
Щодо доводів Скаржника пов`язаних із  підсудність справи певному суду, то суд першої інстанції надав вірну оцінку вказаному аргументу Відповідача, з якою погоджується і суд апеляційної інстанцій, зазначивши наступне.
Як вбачається з позовної заяви - предметом позовних вимог є збитки, заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за відсутності дозволу на викиди. Тобто дійсна вимога фактично є санкцією за вчинене порушення законодавства, при цьому Позивач недоречно обґрунтовує стягнення збитків нормами ст. 1166 ЦК України, напевно маючи на меті змінити юрисдикцію вирішення спору.
Судом враховано, що ст. 1 Конституції України встановлено, що Україна проголошується правовою державою і, як будь-яка правова держава, гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у т.ч. міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.97 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Доступом до правосуддя, згідно із стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вважається здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Правоздатністю пред`являти позови, вимагати відшкодування шкоди й домагатися рішення суду вважається право подання позову до суду, наділеного повноваженнями розглядати питання фактів і прав, щодо конкретного спору з метою постановлення рішення, що матиме обов`язкову силу (рішення ЄСПЛ від 23 червня 1981 року у справі “ЛеКонт, Ван Левен і Де Мейєр проти Бельгії”, заяви № 6878/75, 7238/75).
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи ін. виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 2 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та ін. справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в т.ч. у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у т.ч. учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, ін. корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в т.ч. пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в т.ч. землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в т.ч. у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у т.ч. справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України “Про третейські суди”, якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у т.ч. посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, ін. реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. 
Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 822/3345/17 (яку було розглянуто судами першої та апеляційної інстанції в порядку адміністративного судочинства), доводи сторони щодо безпідставності проведених Державною екологічною інспекцією розрахунків  можуть бути перевірені господарським судом у разі звернення Інспекції з позовом до Підприємства про відшкодування шкоди”. Отже, Велика Палата Верховного Суду визначила, що справи щодо відшкодування шкоди (збитків) за позовом Державної екологічної інспекції до підприємств підсудні господарському судочинству.
А тому, місцевим господарським судом обгрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача про закриття провадження у справі в порядку ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався  місцевий господарський суд. 
Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами Прокурора, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

9.     Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10.    Судові витрати.
        У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” залишити без задоволення. 
Рішення  Господарського суду  Запорізької області від 03.03.2021 р. у справі № 908/2770/20 залишити без змін. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.
          Повний текст постанови складено 02.08.2021 р.
Головуючий суддя                                                                                        І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                            І. Л. Кузнецова
Суддя                                                                                          О.В. Чус