РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 572/109/21
Провадження № 22-ц/4815/869/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:      

головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 адвоката Ільїна В.А. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року, ухваленого в складі судді Рижого О.А., дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі №572/109/21 
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , якому на час смерті належав житловий будинок АДРЕСА_1 . На час смерті батька, вона була неповнолітньою та проживала в даному будинку разом з батьком, сестрою та братами, які на даний час всі померли. Спадщину ніхто із спадкоємці не оформляв, але вона і надалі продовжує проживати в даному будинку. Вважає себе такою, що спадщину прийняла.
В серпні 2020 р. їй стало відомо, що вказаний будинок успадкували її племінники, а саме відповідачі у справі, після смерті своєї матері ОСОБА_1 . 
Отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину за законом в розмірі по Ѕ частині кожному порушує її право на спадщину після смерті батька. 
       Просила суд про задоволення позову.
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що після смерті батька вона прийняла спадщину і що її частка у спадщині після смерті батька становила Ѕ частини спадкового майна, а інша частина належала її сестрі ОСОБА_1 . І саме ця частина підлягає спадкуванню відповідачами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі вказують, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просять залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.
Убачається, що відповідно до рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27.08.2020 року встановлено, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після його смерті відкрилась спадщина на належний ОСОБА_6 будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно довідки, виданої виконкомом Клесівської селищної ради, вбачається, що відповідно до по господарської книги №1 за 1991-1995 р.р., за адресою АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_6 , 1940 р.н., проживали ОСОБА_7 , 1968 р.н., ОСОБА_8 , 1969 р.н., ОСОБА_1 , 1971 р.н., ОСОБА_1 , 1977 р.н.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України  провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Враховуючи, що спадщина відкрилась у період чинності ЦК Української РСР, то застосовуванню підлягають норми цього Кодексу про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР).
Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17 (провадження № 61-14279св20) зазначено, що «статтями 548, 549 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.»
Судом встановлено і це сторонами не оспорнюється, що позивач будучи неповнолітньою на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем у спадковому будинку. Разом із спадкодавцем у будинку проживала сестра позивача ОСОБА_9 1971 р.н.
Будь-які докази проте, що на день відкриття спадщини із спадкоємцем постійно проживали його сини ОСОБА_7 1968 р.н. та ОСОБА_8 1969 р.н. і вони прийняли спадщину, матеріали справи не містять.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що спадкоємцями які фактично прийняти спадщину та вступили в управління спадковим майном, після смерті  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Однак, жодна із спадкоємців свідоцтво про право власності на спадщину не оформила. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла. 
Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті батька фактично вступивши у володіння спадковим майном. 
За таких обставин, спадкоємці ОСОБА_9 , відповідачі по справі, мали право на спадкування лише Ѕ частини будинку належну спадкодавцеві.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від  23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Видача свідоцтв про право на спадщину за законом кожному на Ѕ частину житлового будиноку на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суперечить вимогам закону, оскільки порушило право власності на частину спадкового майна ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,ст.1301 ЦК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 адвоката Ільїна В.А. задовольнити частково.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним задовольнити частково.
Визнати частково недійсними : 
-свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 , виданого 14.06.2019 року, спадкова справа №390/2018, зареєстровано в реєстрі за №734 в ј частині та скасувати її право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1778295256254, номер запису про право власності : 32016090); 
-свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 , виданого 14.06.2019 року, спадкова справа №390/2018, зареєстровано в реєстрі за №735 в ј частині та скасувати його право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1778295256254, номер запису про право власності: 32016111).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір по 1135 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2021 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Ковальчук Н.М.