ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25389/20                                                                            Суддя першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 липня 2021 року                                                                                         м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Файдюка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року та на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) щодо перерахування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - Територіальне управління ДСА України в місті Києві) суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- визнати протиправними дії Територіального управління ДСА України в місті Києві щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати ДСА України протягом десяти календарних днів з часу набрання рішенням суду законної сили здійснити перерахування Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати Територіальне управління ДСА України в місті Києві протягом десяти календарних днів після перерахування Державною судовою адміністрацією України Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», здійснити нарахування цієї суми та стягнути її на користь ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
- визнано протиправними дії ДСА України щодо перерахування Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві для виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- визнано протиправними дії Територіального управління ДСА України в місті Києві щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язано ДСА України після дня набрання рішенням суду законної сили, здійснити перерахування Територіальному управлінню ДСА України місті Києві суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язано Територіальне управління ДСА України в місті Києві протягом десяти календарних днів після перерахування Державною судовою адміністрацією України Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» здійснити нарахування цієї суми та її виплату на користь судді ОСОБА_1 , з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року на користь ОСОБА_1 було стягнуто судовий збір у загальному розмірі 840 грн 80 коп., а саме: у розмірі  420 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ДСА України та у розмірі  420 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління ДСА України в місті Києві.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві подало апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року та додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову і компенсувати ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва. 
Апеляційна скарга на рішення суду від 12 квітня 2021 року обґрунтована тим, що обмеження розміру суддівської винагороди на період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року були встановлені безпосередньо Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не відповідачами у справі. Також скаржник просить врахувати, що розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати видатки, у тому числі пов`язані з виплатою заробітної плати, виключно в межах бюджетних асигнувань. Додатково Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві наголошує на тому, що стягнення на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди необхідно здійснювати шляхом безспірного списання визначеної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».
Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 26 квітня 2021 року полягають у тому, що положення ч. 1 ст. 139 КАС України не поширюються на спірні правовідносини, а понесені позивачем судові витрати слід компенсувати за рахунок і в межах бюджетних асигнувань суду першої інстанції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». 
Позивач подав відзив на апеляційні скарги Територіального управління ДСА України в місті Києві, у якому вказав на недотримання скаржником норм матеріального і процесуального права. 
ДСА України також подала відзив на апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в місті Києві на додаткове рішення суду від 26 квітня 2021 року, у якому зазначила, що підтримує доводи скаржника у повному обсязі.
Скаржник подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких повідомив стан бюджетного фінансування витрат на оплату праці у 2020 році і надав додаткові докази на підтвердження обставин, викладених в поясненнях.  
ОСОБА_1 подав заперечення на додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких вказав на недотримання вимог ст.ст. 79, 94, 308 КАС України і просив повернути додаткові пояснення разом із доданими до них доказами скаржнику. 
Також скаржник подав відповідь на відзив, у якій виклав свої заперечення щодо доводів позивача, викладених у відзиві на апеляційні скарги. 
Територіальне управління ДСА України в місті Києві звернулося до суду із клопотанням про залучення до участі у справі Державної казначейської служби України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 
ОСОБА_1 подав клопотання про застосування заходів процесуального примусу відносно Територіального управління ДСА України в місті Києві, у якому просив визнати дії щодо подання до суду відповіді на відзив та клопотання про залучення третьої особи зловживанням процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи на стадії апеляційного провадження. Також позивач просив стягнути зі скаржника на користь держави штраф в сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Ухвалою суду від 19 липня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про повернення додаткових пояснень і додаткових доказів було задоволено частково та відмовлено у прийнятті додаткових доказів, поданих Територіальним управлінням ДСА України в місті Києві разом із додатковими поясненнями до апеляційної скарги від 02 червня 2021 року № В-2099/21вих; клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу залишено без задоволення; клопотання Територіального управління ДСА України в місті Києві про залучення до участі у справі третьої особи залишено без задоволення. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзивів на них та заперечень проти відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року задовольнити частково і скасувати вказане рішення в частині; апеляційну скаргу на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року задовольнити повністю, скасувати таке судове рішення і відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Указом Президента України від 12 січня 2007 року № 12/2007 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Києва, а постановою Верховної Ради України від 12 січня 2012 року № 4327-VI «Про обрання судді» позивача було обрано на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва безстроково.
У період з 01 січня до 18 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримував суддівську винагороду, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, доплати за вислугу років в розмірі 40 % від посадового окладу судді; щомісячної доплати за науковий ступінь кандидата наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 % посадового окладу судді відповідного суду. Також до базового розміру посадового окладу було застосовано регіональний коефіцієнт: 1,25 (якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб).
Проте у період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року до позивача як особи, яка працює на посаді судді було застосовано обмеження розміру суддівської винагороди, передбачені ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Згідно з довідкою Територіального управління ДСА України в місті Києві від 09 жовтня 2020 року № 822 загальна сума коштів, що не були виплачені ОСОБА_1 внаслідок застосування таких обмежень, становить 240029 грн 16 коп.
Не погоджуючись із тим, що за період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року суддівська винагорода виплачена у меншому розмірі ніж передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачу суддівської винагороди включно у розмірі, визначеному ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є протиправною, адже відповідно до ст. 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Суд першої інстанції наголосив на тому, що ці норми Конституції України є прямими та безальтернативними, які підлягають застосуванню за принципом - «так як є і не інакше». Враховуючи те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є законами про судоустрій, не є складовою спеціального законодавства про судоустрій та статус суддів, ці закони жодним чином не можуть регулювати та визначати розмір суддівської винагороди, умови її виплати.
Суд першої інстанції визначив, що належним способом захисту прав позивача, які були порушені внаслідок застосування ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», є зобов`язання ДСА України після дня набрання рішенням суду законної сили, здійснити перерахування Територіальному управлінню ДСА України місті Києві суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп., а також зобов`язання Територіального управління ДСА України в місті Києві протягом десяти календарних днів після перерахування ДСА України суддівської винагороди в зазначеному розмірі здійснити нарахування і виплату такої суми на користь судді ОСОБА_1
Під час ухвалення додаткового рішення та розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, суд першої інстанції керувався ст. 139 КАС України. 
Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого права на суддівську винагороду, розмір якої у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року було обмежено.
Правовідносини, пов`язані з нарахуванням і виплатою суддівської винагороди, регулюються Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». 
Так, відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
Особливості забезпечення суддів суддівською винагородою викладені у ст. 135 вказаного Закону. 
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
Водночас Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який набув чинності 18 квітня 2020 року, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було, зокрема, доповнено новою статтею 29. 
Вказана норма права встановлювала, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. 
Таке обмеження було застосоване до нарахування, зокрема, суддівської винагороди суддям.
Разом з тим положення, які б вносили зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» відсутні. 
У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 положення ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Таким чином, у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року діяли два нормативно-правові акти, які по різному регулювали правовідносини щодо визначення розміру  суддівської винагороди - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Визначення способу подолання правової колізії, яка виникла внаслідок одночасної дії вказаних законів, один з яких є спеціальним нормативно-правовим актом з питань судоустрою і статусу суддів, а інший - нормативно-правовим актом, що регулюю є однакові правовідносини і прийнятий пізніше в часі, було предметом дослідження Верховним Судом.
Згідно з правовою позицією, що вперше викладена у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 та у подальшому в інших постановах Верховного Суду, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», позаяк він не є законом про судоустрій, ним чи іншим  законом  не вносилися зміни до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (стосовно розміру суддівської винагороди), не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності  Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», має вирішуватися на користь  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закон України «Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції  Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»). 
Такий висновок обґрунтований тим, що Основний Закон України  має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність»  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема його ст. 135, що спирається передусім на конституційні положення ч. 2 ст. 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний  закон  з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).
За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_1 має право на отримання суддівської винагороди, у тому числі за період з 18 квітня по 23 серпня 2020 року, у розмірі, визначеному ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Нарахування і виплата суддівської винагороди за вказаний період із урахуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не узгоджується з вимогами ст. 130 Конституції України та порушує право позивача на отримання суддівської винагороди у належному розмірі. 
Визначаючи спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України також визначена як головний розпорядник бюджетних коштів.
Згідно з ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Зазначені норми права вказують на те, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.
Сторонами справи не заперечується, що фактичне нарахування і виплату суддівської винагороди судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 здійснює саме Територіальне управління ДСА України в місті Києві.
Як вбачається з довідки Територіального управління ДСА України в місті Києві від 09 жовтня 2020 року № 822, у період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року позивачу нараховано і виплачено суддівську винагороду  у розмірі, передбаченому ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Територіального управління ДСА України в місті Києві щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Натомість рішення суду від 12 квітня 2021 року в частині визнання протиправними дій ДСА України щодо перерахування Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві для виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не узгоджується з вимогами закону та фактичними обставинами справи. 
Згідно зі ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Відповідно до п.п. 4, 7, 9 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів: затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.
Зазначені норми права вказують на те, що правовідносини, які складаються між головним розпорядником бюджетних коштів та розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня не передбачають такої форми взаємодії як «перерахування коштів».
При визначенні способу захисту прав позивача колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020, які полягають у тому, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди. У віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Верховний Суд також зауважив, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА).
Колегія суддів враховує, що розмір суддівської винагороди, невиплаченої ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у зв`язку із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є спірним та становить 240029 грн 16 коп.
Вказана сума визначена Територіальним управлінням ДСА України в місті Києві та зазначена у довідці від 09 жовтня 2020 року № 822.
Враховуючи, що сума коштів, на виплату якої має право позивач - визначена, а обсяг видатків Територіального управління ДСА України в місті Києві як розпорядника нижчого рівня для потреб виплати суддівської винагороди визначає саме ДСА України, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з ДСА України на його користь суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року в розмірі 240029 грн 16 коп.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Зміст доводів апеляційної скарги Територіального управління ДСА України в місті Києві вказує необхідності вказівки у резолютивній частині постанови суду не лише особи боржника і суми, що підлягає стягненню, а й порядку виконання судового рішення. 
Як раніше зазначалося, положеннями ст. 130 Конституції України саме на державу покладається забезпечення фінансування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
Згідно з п. 25 вказаного Порядку у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік, яким для ДСА України передбачена бюджетна програма 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». 
Така ж бюджетна програма передбачена й Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
З огляду на викладене суддівська винагорода у розмірі 240029 грн 16 коп. підлягає стягнення з ДСА України на користь ОСОБА_1 саме шляхом списання коштів за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».
Таким чином, доводи апеляційної скарги Територіального управління ДСА України в місті Києві частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 12 квітня 2021 року, та є підставою для його скасування в частині визнання протиправними дії ДСА України щодо перерахування Територіальному управлінню ДСА України в місті Києві коштів для виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а також зобов`язання ДСА України після дня набрання рішенням суду законної сили, здійснити перерахування Територіальному управлінню ДСА України місті Києві суддівської винагороди судді ОСОБА_1 в розмірі 240029 грн 16 коп. та зобов`язання Територіального управління ДСА України в місті Києві протягом десяти календарних днів після перерахування таких коштів здійснити їх виплату на користь судді ОСОБА_1 . 
У цій частині належить прийняти нову постанову про стягнення з ДСА України на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у розмірі 240029 грн 16 коп. шляхом їх списання за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
Перевіряючи обґрунтованість апеляційної скарги Територіального управління ДСА України в місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року, колегія суддів приходить до таких висновків. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною заявою, сплатив судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Під час ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, питання про відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору вирішене не було. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору у загальному розмірі 840 грн 80 грн., а саме - по  420 грн 40 коп. з кожного із відповідачів. 
У свою чергу скаржник наполягає на тому, що понесені позивачем судові витрати слід компенсувати за рахунок і в межах бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». 
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 4 вказаної постанови компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.
Разом з тим зазначене правило поширюється на компенсацію лише тих судових витрат, які визначені в додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590. У вказаному додатку визначені граничні розміри компенсації за втрачений заробіток, за відрив від звичайних занять, витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи та з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла.
Таким чином постанова Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 не регулює правовідносини, пов`язані з відшкодуванням витрат на сплату судового збору. 
Правила розподілу судових витрат визначені у ч. 1 ст. 139 КАС України, яка передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 13 листопада 2020 року № 0.0.1903772214 сплатив судовий збір за подачу цього адміністративного позову у розмірі 840 грн 80 коп.
Водночас зазначені судові витрати позивача підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 139 КАС України лише у тому разі, якщо судовий збір було сплачено на законних підставах. 
У випадку помилкової сплати судового збору повернення коштів здійснюється в порядку та за рахунок джерел, що передбачені ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
Як раніше зазначалося, у межах адміністративного позову ОСОБА_1 розглядаються позові вимоги щодо нарахування і виплати суддівської винагороди в належному розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
За правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 22 жовтня 2019 року у справі № 808/3241/17, суддівська винагорода, суми допомоги на оздоровлення, щорічної і додаткової оплачуваної відпусток, доплати за вислугу років і за адміністративну посаду, які позивач просила зобов`язати нарахувати і виплатити відповідача у своєму позові, підпадають під поняття «заробітна плата» для цілей Закону України «Про судовий збір». Оскільки предметом спору є саме нарахування та виплата суддівської винагороди у розмірі, який заперечується відповідачем, Верховний Суд дійшов висновку, що на позовні вимоги поширюється положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 не повинен був сплачувати судовий збір, у зв`язку з чим кошти, які були помилково сплачені згідно з квитанцією від 13 листопада 2020 року № 0.0.1903772214, не підлягають розподілу між сторонами. 
У зв`язку з цим апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в місті Києві належить задовольнити, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року - скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Територіального управління ДСА України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року задовольнити частково і скасувати вказане рішення в частині; апеляційну скаргу на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року задовольнити повністю, скасувати таке судове рішення і відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року скасувати в частинах: 
- визнання протиправними дій Державної судової адміністрації України щодо перерахування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві для виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, що складає загальну суму 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язання Державної судової адміністрації України після дня набрання рішенням суду законної сили, здійснити перерахування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України місті Києві суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві протягом десяти календарних днів після перерахування Державною судовою адміністрацією України Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в частині суми обмеження у розмірі 240029 грн 16 коп. згідно ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» здійснити нарахування цієї суми та її виплату на користь судді ОСОБА_1, з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року в розмірі 240029 грн 16 коп. шляхом списання коштів за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року - залишити без змін. 
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року - задовольнити.
Скасувати додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року. 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк 

                                                                                                    В.В. Файдюк