ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 815/4256/16
касаційне провадження № К/9901/43124/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Одеської митниці ДФС 
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Аракелян М.М.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Крусян А.В., судді - Вербицька Н.В.,                     Ступакова І.Г.)
у справі № 815/4256/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм»
до Одеської митниці ДФС 
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рестайм» (далі -              ТОВ «Рестайм»; позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС (далі - митниця; відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати рішення від 27 липня 2016 року № 500060001/2016/610046/2 про коригування митної вартості товарів і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27 липня                2016 року № 500060001/2016/00157, а також зобов`язати відповідача вивільнити надану позивачем на підставі рішення від 27 липня 2016 року                                                        № 500060001/2016/610046/2 про коригування митної вартості товарів фінансову гарантію у формі грошової застави в сумі 56321,34 грн та повернути вказані грошові кошти з рахунку митниці на розрахунковий рахунок ТОВ «Рестайм».

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 26 жовтня 2016 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправними та скасував рішення від 27 липня 2016 року № 500060001/2016/610046/2 про коригування митної вартості товарів і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від             27 липня 2016 року № 500060001/2016/00157. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Митниця звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від                     26 жовтня 2016 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від                  15 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.  

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що подані позивачем документи не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою митниці.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

21 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 травня 2016 року між позивачем та фірмою «XIAMEN TOPLLION TRADING CO.,LTD» (Китайська Народна Республіка) укладено зовнішньоекономічний контракт № ХТТ-R 201603-01 на постачання товару.

На виконання вимог зазначеного контракту до ТОВ «Рестайм» надійшов товар: повсякденне взуття (чоловіче і жіноче), кросівки, спортивне і футбольне взуття; торгівельна марка «RESTIME»; країна виробництва Китайська Народна Республіка; виробник - «XIAMEN TOPLLION TRADING CO.,LTD» у кількості 15224 пар на суму 98394,80 доларів США.  

З метою декларування вказаного товару позивач подав до митниці митну декларацію від 19 липня 2016 року № 500060001/2016/007138, в якій митна вартість імпортованого товару заявлена за основним методом - за ціною контракту на загальну суму 2445758,72 грн.

Разом з декларацією ТОВ «Рестайм» подано: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01 травня 2016 року № XTT-R201603-01; інвойс (рахунок-фактуру) від  27 травня 2016 року № XTT-R 201603-01; пакувальний лист до інвойсу від 27 травня 2016 року № ХТТ-R 201603-01; сертифікат походження (переміщення) товару форми А (Китайська Народна Республіка), виданий 30 травня 2016 року за                                               № G163900222020003; коносамент від 01 червня 2016 року ХМРС 511359; копію митної декларації країни відправлення від 28 травня 2016 року                                                      № 370820160088239874; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 19 липня                    2016 року № 12341; договір від 01 лютого 2013 року № МБ-001/13 про надання послуг з декларування товарів; договір від 17 лютого 2016 року № 220/16 про надання послуг з декларування товарів та інші документи.

Вважаючи подані позивачем документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару такими, що не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, відповідачем запропоновано йому шляхом направлення 24 липня 2016 року електронного повідомлення надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, серед яких пакувальний лист, страховий поліс, інвойс тощо.

25 липня 2016 року ТОВ «Рестайм» на зазначену вимогу подано до відповідача переклад митної декларації країни відправлення, виписку з бухгалтерської документації від 25 липня 2016 року, страховий поліс від 30 травня 2016 року                        № АХІМС02242160000724Y, прайс-лист від 01 травня 2016 року, лист виробника від                25 липня 2016 року.

За результатами дослідження поданих до митного оформлення документів митницею прийнято рішення від 27 липня 2016 року № 500060001/2016/610046/2 про коригування митної вартості товарів із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27 липня 2016 року                                   № 500060001/2016/00157.

Підставою для прийняття вищезазначених актів індивідуальної дії фактично послугувала наявність у митниці інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю.

За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);                               ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьмортранс» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрос-Нова», про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, який має враховуватися при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що позивачем подано митниці належні та допустимі докази на підтвердження ціни імпортованого товару. Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

В свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані ТОВ «Рестайм» документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований товар. Натомість наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги митниці без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова