ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5912/21 Справа № 173/2201/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 18 серпня 2015 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.
       Вказували, що відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору клієнт дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
       Посилаючись на те, що  ОСОБА_1 допустила порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 65 357,26 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 52 553,59 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 12 803,67 грн., а тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 18 серпня 2015 року, станом на 26 жовтня 2020 року, у загальному розмірі 65 357,26 грн.
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено. 
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку, яка є первинним банківським документом, є належним доказом наявної у відповідача заборгованості перед банком.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” відповідач по справі не скористалася. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 65 357,26 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2015 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», “Правилами користування” та «Основними умовами банківського кредитування», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.16). 
       Станом на 26 жовтня 2020 року банком нарахована заборгованість у загальному розмірі 65 357,26 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 52 553,59 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 12 803,67 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що відповідач дійсно активувала та користувалася виданою їй кредитною картою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по основному рахунку, в той же час заборгованість за поточним тілом кредиту у відповідача відсутня. При цьому, заборгованість за простроченим тілом кредиту не підлягає стягненню на користь позивача , оскільки в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», в той же час позивачем не доведено, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів. Зазначав, що в обґрунтування права вимоги за кредитним договором, зокрема заборгованості за простроченими відсотками, банк посилається на “Тарифи з обслуговування кредитних карт “Універсальна” та витяг з “Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та правила розуміла відповідач, з ними ознайомилася та їх погодила, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки вказані документи не містять підпису відповідача їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 18 серпня 2015 року, а тому не можна вважати, що сторони обумовили сплату процентів за користування кредитом та їх розмір.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками стосовно відмови суду першої інстанції, окрім мотивів суду щодо встановлення доведеності факту отримання кредитних коштів, їх користування відповідачем на підставі отриманої кредитної картки, виданої відповідачу на підставі анкети-заяви від 18 серпня 2015 року кредитною картою з огляду на наступне.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки розрахунок заборгованості, виписку по картковим рахункам та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність (а.с.10-13,16, 76-80). 
       У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який тип картки виявила бажання оформити ОСОБА_1 , зокрема строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (18 серпня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що факт отримання кредитних коштів та їх використання відповідачем, розмір такої заборгованості, підтверджується випискою по картковим рахункам відповідача, яку останній просив суд апеляційної інстанції дослідити при перегляді судового рішення. 
       В той же час, колегія суддів з такими доводами АТ КБ «ПриватБанк» погодитися не може, оскільки як вбачається з долученої до матеріалів справи банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_2 (договір б/н), та на яку банк посилається у своєму позові, відповідачу було встановлено кредитний ліміт саме на кредитну картку з номером НОМЕР_1 , в той час як номер такої картки згідно виписки по картковим рахункам є НОМЕР_2 , що свідчить про суперечливість наданих банком документів один одного.
       Крім того, колегія суддів зауважує, що підписана відповідачем анкета-заява від 18 серпня 2015 року не містить відомостей про надання відповідачу на підставі цієї заяви будь-яких кредитних карток із встановленими на них сум кредитного ліміту, зокрема з номером НОМЕР_2 .
       Докази звернення до банку з проханням отримати кошти в кредит шляхом встановлення на картку розміру кредитного ліміту, зважаючи на те, що кредитний ліміт на картку НОМЕР_2 було встановлено 27 червня 2019 року, відсутні.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно довідки АТ КБ “ПриватБанк” щодо виданих на ім`я ОСОБА_1 кредитних карток вбачається, що датою відкриття кредитної картки з номером НОМЕР_1 , на яку як вказує позивач було встановлено кредитний ліміт, є 03 квітня 2015 року, тобто до підписання анкети-заяви від 18 серпня 2015 року. Крім того, термін дії цієї картки сплив у березні 2019 року.
       Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про те, що позивачем не надано належних доказів укладення між сторонами кредитного договору із визначеною сумою кредитного зобов`язання в розмірі 50 000 грн.
       Крім того, банк у своєму позові зазначає, що заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня та просив стягнути заборгованість саме за простроченим тілом кредитом, в той же час колегія суддів зауважує, що прострочене тіло кредиту згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають. 
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на доведеність факту отримання кредитних коштів, їх користування відповідачем на підставі отриманої кредитної картки, виданої відповідачу на підставі анкети-заяви від 18 серпня 2015 року кредитною картою. . 
       В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,тому підлягає залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” задовольнити частково. 

       Виключити з мотивувальної частини рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року посилання на доведеність факту отримання кредитних коштів, їх користування відповідачем на підставі отриманої кредитної картки, виданої відповідачу на підставі анкети-заяви від 18 серпня 2015 року кредитною картою.

       В решті рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 07 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.