ПОСТАНОВА 
Іменем України
26 серпня 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 389/2103/16-ц
провадження № 22-ц/4809/1114/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення  Знам`янського  міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2016, суддя Український В.В., по справі за позовом ОСОБА_3 до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа управління Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3  звернулася у суд із позовом до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа управління Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 . 
Після смерті батька відкрилася спадщина, зокрема і на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №014875, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради.
ОСОБА_3  зазначила, що зверталась до нотаріуса з метою прийняти спадщину після смерті батька, однак отримала від нотаріуса відмову та роз`яснення про неможливість оформлення спадкових прав на право на земельну частку (пай), оскільки оригінал сертифікату втрачено. 
Просила суд визнати за нею право на отримання земельної частки (пай) у власність із земель, що перебуває у колективній власності АТ «Україна», площею 4,89 га в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області відповідно до втраченого Сертифікату серія КР № 014875 на право на земельну частку (пай) виданого Знам`янською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 14 травня 1996 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Знам`янського  міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 позов задоволено.
В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.02.2021 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:002:0172, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району загальною площею 5,48 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Своє право власності на отримане від батька у спадок майно 22.03.2021 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і таким чином відповідно до ст.. 1218 ЦК України успадкувала всі права і обов`язки, які належали спадкоємцеві ОСОБА_5 .
       Крім того, зазначила, що її батько, ОСОБА_5 за життя постійно був зареєстрований і проживав за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 і відповідно в порядку спадкової трансмісії до неї переходить право на прийняття належної йому частки спадщини. 
Зазначила, що позивач не довів факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Місце відкриття спадщини та коло спадкоємців за законом, які своїми діями прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 судом першої інстанції не встановлено.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 справу призначено до розгляду.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.06.2021 продовжено строк розгляду справи.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи знайшли своє підтвердження.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Григорівка Світловодського району Кіровоградської області, і згідно із свідоцтвом про народження, її батьком є ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останній на підставі рішення районної державної адміністрації № 142-р від 04.04.1996 отримав сертифікат серії КР № 014875 на право на земельну частку (пай) розміром 4,89 га.
Згідно з роз`ясненнями державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Буйваленко Р.І. не може бути видане свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 , оскільки у неї відсутній оригінал сертифіката. 
Відповідь Знам`янського районного державного нотаріуса надана на запит суду та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчать про те, що до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася.
У газеті «Сільське життя» від 30 липня 2016 розміщеного оголошення щодо втрати сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 014875, виданого на ім`я ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позивач у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 має право на земельну частку (пай), яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, але у зв`язку з втратою оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 014875, позбавлена можливості інакше ніж в судовому порядку оформити свої спадкові права.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Григорівка Світловодського району Кіровоградської області, і відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_4 є її батьком.
Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя останній на підставі рішення районної державної адміністрації № 142-р від 04.04.1996 отримав сертифікат серії КР № 014875 на право на земельну частку (пай) розміром 4,89 га.
Згідно з роз`ясненнями державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Буйваленко Р.І. не може бути видане свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 , оскільки у неї відсутній оригінал сертифіката. 
Відповідь Знам`янського районного державного нотаріуса надана на запит суду та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчать про те, що до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася.
У газеті «Сільське життя» від 30 липня 2016 розміщеного оголошення щодо втрати сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 014875, виданого на ім`я ОСОБА_4 .
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.02.2021 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3522281500:02:002:0172, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району загальною площею 5,48 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Своє право власності на отримане від батька у спадок майно 22.03.2021 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і таким чином відповідно до ст.. 1218 ЦК України успадкувала всі права і обов`язки, які належали спадкоємцеві ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. ст. 1216,1217,1235 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс/18 зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. 
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив чи є інші спадкоємці після померлого ОСОБА_4 або особи, які вчинили будь-які дії для прийняття спадщини та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість позову.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 639/9780/15-ц при перегляді справи дійшов висновку, що скасування рішення суду за скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, можливе лише у разі, якщо рішення суду порушує права, свободи чи інтереси заявника і ці порушення є доведеними, реальними, а не на припущеннях.
Матеріалами справи підтверджено, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв ОСОБА_9 .
Особа яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 . 
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що рішенням яке оскаржується порушені права ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1  ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково.
Згідно ст.141 ЦПК при ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                         
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення  Знам`янського  міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, третя особа управління Держгеокадастру у Знам`янському районі Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 826,80 грн. судового збору.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: