ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року	Львів	Справа № 1304/10452/12 пров. № А/857/7664/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Макарика В.Я., Улицького В.З.,
за участю секретаря судового засідання:    Смолинця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення  Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року у справі №1304/10452/12 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради,  з участю третьої особи - ОСОБА_9 , про визнання дій незаконними та скасування наказу, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 звернулися в суд  з адміністративним позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради про скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № А-93 від 28.04.2010 року «Про затвердження ОСОБА_10 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 », до Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання неправомірними дій  при видачі висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401, до Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання неправомірними дій при видачі висновків від 07.09.2009 № 04/3566.
В  обґрунтування позовних  вимог покликаються на те, що оскаржуваними актами відповідачі порушили їх право власності, як учасників спільної сумісної власності на допоміжне приміщення будинку, оскільки перед прийняттям оскаржуваних висновків та наказу не отримали відповідної на те згоди позивачів. При цьому вказують на невідповідність оскаржуваного наказу вимогам Положення «Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007, а саме про порушення відповідачами вимог п.п.2.1.6 п.2.1 в частині ненадання згоди власників усіх квартир на проведення реконструкції квартири АДРЕСА_3 .

Постановою Галицького районного суду м.   Львова від 29.11.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2015, у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками касаційного розгляду адміністративної справи ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016 судові рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд.
Згідно висновків суду касаційної інстанції судами попередніх інстанцій не враховано та відповідним доводам позовної заяви належної оцінки щодо необхідності узгодження проекту документації з власниками квартир (приміщень) будинку та отримання відповідних дозволів на виконання таких робіт.
Суд касаційної інстанції з покликанням на Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, наголосив, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити статус спірного приміщення горища з урахуванням його характеристик, перевірити, чи є воно допоміжним, чи використовується воно (в цілому або частково) для обслуговування будинку або задоволення потреб його мешканців, чи знаходиться у ньому технічне обладнання тощо.
Також суд вказав, що з огляду на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до охоронного договору №2164 та рішення Львівського облвиконкому від 13 грудня 1991 року №671 віднесено до пам`яток місцевого значення, суттєвим значенням для вирішення даного спору є дослідження питання чи отримував ОСОБА_11 дозвіл органу охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації та чи були наявними при прийнятті оскаржуваного наказу такий дозвіл та погоджене і затверджене у встановленому законом порядку реставраційне завдання.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 08 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що оскільки аварійний стан дерев`яних конструктивних елементів даху будинку на АДРЕСА_2 підтверджений технічним висновком  Львівського філіалу «НДІ Пректконструкція» - «Про стан та несучу здатність конструкції даху і покрівлі в житловому будинку на АДРЕСА_2 » від 09.04.2009, Департаментом містобудування Львівської міської ради прийняттям наказу «Про затвердження ОСОБА_11 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 » права, свободи та інтереси  позивачів жодним чином не порушено. 
Також суд зазначив, що горище у будинку на АДРЕСА_2 не міг бути віднесений до категорії допоміжних приміщень, що свідчить про неможливість поширення на вказані правовідносини приписів п.1.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. №4-рп/2004.
Зокрема, суд, оцінюючи висновок експерта, з вказівкою на те, що Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» горища не включені до переліку допоміжних приміщень, Закон має вищу силу над Наказом «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 24.05.2001 №127, дійшов до переконання, що висновок експертизи в частині того, що горище є допоміжним приміщенням будинку, не грунтується на Законі, а інші висновки не впливають на законність оскаржуваних рішень.
Згідно висновків суду першої інстанції Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, щодо надання висновків та наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № А-93 від 28.04.2010 року "Про затвердження ОСОБА_11 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища в житловому будинку АДРЕСА_2 " прийняті у повній відповідності до положень закону, правових підстав для задоволення вимог позивачів немає, оскільки права позивачів даними не порушені. Крім того, відповідачі діяли в межах своїх повноважень та на підставі Положення "Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду" затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007, тому у позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просять скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що всупереч вимог ч.5 ст.353 КАС України  суд першої інстанції не врахував ообов`язкових для нього висновків та мотивів, викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.03.2016 у даній справі.
Скаржники наголосили, що оскаржуваний наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради від 28.04.2010 виданий:
-без письмової згоди власників усіх квартир будинку, які в свою чергу є співвласниками допоміжних приміщень будинку, горища зокрема;
-без належним чином погодженого Реставраційного завдання, якого у ОСОБА_11 не було, що встановлено у судовому засіданні  29.10.2013 та 29.11.2013 і підтверджується зауваженнями Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради на самому наказі;
-без письмового дозволу на проведення реставрації на пам`ятці місцевого значення, що повинен видаватись органом охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації;
-на підставі протиправних висновків Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.10.2009 №3-П-18432/2401 та Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради  від 07.09.2009 №04/3566.
При цьому скаржниками зауважено, що судом у оскаржуваному рішенні не надано жодної правової оцінки позовним вимогам про визнання протиправними дій управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо надання висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401 та визнання протиправним  дій управління охорони історичного середовища Львівської міської ради щодо надання висновків від 07.09.2009 №04/3566.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржників та представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву третьої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 є співвласниками квартир у будинку по АДРЕСА_2 .
У відповідності до ухвали Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3704 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради", до повноважень департаменту містобудування належить видача наказів про затвердження вимог до архітектурно-планувальної частини проекту, що є документом, який визначає комплекс архітектурно-технічних вимог та умов проектування об`єкта у разі проектування та реконструкції окремих частин будівлі, споруди, реконструкції, реставрації, ремонту, пристосування пам`яток культурної спадщини національного, місцевого значення.
28 квітня 2010 року Департаментом містобудування Львівської міської ради, на підставі звернення ОСОБА_11 , ескізного проекту перепланування-реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 , висновків Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06 жовтня 2009 року №3-П-18432/2401, висновків Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 07 вересня 2009 року №04/3566, висновків Франківського РВ м.Львова ГУ МНС України у Львівській області від 28 жовтня 2009 року №8/886, висновків Державного закладу «Франківська районна санітарно епідеміологічна станція» від 20 жовтня 2009 року №2341/01, наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 березня 2010 року №91, технічних висновків Львівського філіалу «НДІ Проектреконструкція» про стан та несучу здатність конструкції даху і покрівлі в житловому будинку на АДРЕСА_2 , правоустановчих документів на квартиру ОСОБА_11 , видано наказ № А-93, яким затверджено ОСОБА_11 вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись із наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради № А-93 від 28.04.2010 року  «Про затвердження ОСОБА_10 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 », діями Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо видачі  висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401 та діями Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради дій щодо видачі висновків від 07.09.2009 № 04/3566, позивачі звернулись до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №442 від 06.07.2007 затверджено Положення "Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м. Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду". Пунктом 1.15 вищевказаного положення визначено, що у випадку аварійного стану даху, а також при здійсненні надбудов у житлових будинках з плоскими покрівлями згода мешканців будинку не вимагається. 
Зважаючи на ті обставини, що вищевказані вимоги розміщені у розділі загальних положень, суд першої інстанції дійшов до висновку, що застосування вимог п.1.15 здійснюється незалежно від виду робіт передбачених вищевказаним Положенням "Про порядок проведення переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках на території м.Львова з метою ремонту дахів та розширення житлового фонду".

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV під час організації та виконання будівельних робіт не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів, а також власників будинків і споруд.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій;    урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через засоби масової інформації громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.
Відповідно до п.1.18 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 06 липня 2007 року №442 «Про порядок проведення переобладнання горищ під мансардні поверхи або надбудов у житлових будинках та території м.Львова з метою ремонту дахів на розширення житлового фонду», замовник зобов`язаний ознайомити мешканців будинку, де заплановано проведення ремонтно-будівельних робіт, з проектом організації цих робіт. Розпочати виконання будівельних робіт можна лише у випадку погодження проекту реконструкції з усіма співвласниками квартир будинку.
Як визначив Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004  за зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Відповідально до ч.2 ст.369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.
Як встановлено ч.2 ст.382 Цивільного кодексу України власникам квартир у багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначенні для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
Частиною 2 ст.383 Цивільного кодексу України передбачено право власника квартири на здійснення ремонту і зміни в квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», від 14 травня 2015 року №417-VIII визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Згідно визначення термінів вказаного закону: багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.
Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, встановлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження та з урахуванням інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.
Таким чином, для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень.
Проте, як свідчать матеріали справи ряд власників квартир у цьому будинку - позивачі у справі покликаються на те, що наміри реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 порушують їхні законні інтереси та заперечують проти такої реконструкції.
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільнім майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, відповідно до визначення ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (Закон №2866-III), є приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення).
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207), допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року                                       №4-рп/2004  визначено, що відповідно до Конституції України  всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартири не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі із питань улаштування мансард, надбудови поверхів.
Звертаючись до правового регулювання спірних правовідносин та з огляду на висновки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 02 березня 2016 року у даній справі, необхідно зазначити, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити наявність ознак аварійного стану та статус спірного приміщення горища з урахуванням його характеристик, перевірити, чи є воно допоміжним, чи використовується воно (в цілому або частково) для обслуговування будинку або задоволення потреб його мешканців, чи знаходиться у ньому технічне обладнання та т.і.

В світлі висновку, викладеного у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України", суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення "Бендерський проти України", відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для особи негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
В свою чергу, вимоги частин четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративне судочинство України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Так, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16 березня 2020 року задоволено заяву позивачів про призначення судової будівельно-технічної екпертизи, проведення якої доручено судовому експерту Заяць І.Г.
На виконання вимог ухвали судовим експертом складено висновок №15/04-20я від 25.06.2020, в якому надано відповіді на поставлені питання.
Зі змісту висновку експерта №15/04-20я від 25.06.2020 судової будівельно-технічної експертизи слідує, що спірне приміщення будинку, так як в ньому розташовані внутрішньо будинкові інженерні мережі води та каналізації, до яких під`єднані інженерні комунікації (вода, каналізація) з кв. АДРЕСА_4 та інших квартир, а також вентиляція з ванної кімнати, під              літ.5-6 квартири АДРЕСА_4 виходить на горище, тому згідно з Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 №2866-ІІІ, Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Наказом «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 24.05.2001 №124 та Наказом «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005 року №76 функціональне призначення спірного приміщення (горище) допоміжне приміщення будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Ремонтно-будівельні роботи, які фактично виконанні у квартирі АДРЕСА_3 відносяться до поняття «реставрація». Об`єкт будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища в житловому будинку АДРЕСА_2 » відповідає класу наслідків СС-2 та ІІІ та ІV категорія складності. Горище наявне як простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху. Для обслуговуваня конструктивних елементів покрівлі АДРЕСА_3 не є придатним. Встановити аварійний стан конструктивних елементів даху (горища) будинку в 2009 році не надається можливим. Згідно Технічного висновку про стан та несучу здатність конструкцій даху та покрівлі в житловому будинку на АДРЕСА_2 , розробленого в 2009 році Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІ Проектреконструкція» та акту №263 обстеження покрівлі будинку АДРЕСА_2 , складено 17.12.2009 комісією з працівників ЛКП «Затишне» повну заміну даху виконувати непотрібно, необхідно було виконати ремонт даху з заміною непридатних елементів і виконати повну заміну покрівлі. Встановити вартість проведених робіт не надається можливим.
Тобто згаданим висновком чітко визначено статус спірного горища - допоміжне приміщення, наведено критерії, якими керувався експерт, а саме вказано на цільове призначення приміщення - для експлуатації будинку, однак висновки експерта судом першої інстанції не враховані не були.
Разом з тим, судом касаційної інстанції вказано й на інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_2 відповідно до охоронного договору №2164 та рішення Львівського облвиконкому від 13 грудня 1991 року №671 є пам`яткою місцевого значення.
Згідно висновку експерта №15/04-20я від 25.06.2020 судової будівельно-технічної експертизи у відповідь на запитання №2 зазначив: «Ремонтно-будівельні роботи, які фактично виконанні у квартирі АДРЕСА_3 відносяться до поняття «реставрація».
Згідно з абз.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції, що діяла на момент прийняття наказу та висновків) консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюється за наявності письмово дозволу органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їх їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Також, відповідно до п.2.3 ДБН В.3.2-1-2004 «Реставраційні, консерваційні та ремонтні роботи на пам`ятках культурної спадщини» зміст і склад науково-проектної документації встановлюються реставраційним завданням відповідно до нормативних документів України, які регламентують склад та порядок розроблення науково-проектної документації на проведення робіт з реставрації, консервації, реабілітації, ремонту, музеєфікації та пристосування.
Згідно п.4.3 ДБН В.3.2-1-2004 для проведення комплексу науково-реставраційних робіт на пам`ятці розробляється реставраційне завдання відповідно до вимог ДБН А.2.2-6.
Відповідно до п.2.3.3 ДБН А.2.2-6-2008 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження і затвердження науково-проектної документації для реставрації об`єктів нерухомої культурної спадщини», які встановлюють склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження науково-проектної документації на проведення консервації, реставрації, реабілітації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини (крім пам`яток археології і монументальних пам`яток) відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про охорону археологічної спадщини» та міжнародних конвенцій, ратифікованих Україною, «Конвенції з охорони всесвітньої культурної і природної спадщини», «Європейської конвенції з охорони археологічної спадщини», «Конвенції з охорони архітектурної спадщини Європи», вихідна документація включає: лист-замовлення на розроблення науково-проектної документації; реставраційне завдання на розроблення науково-проектної документації (додаток Ж); архітектурно-планувальне завдання (за необхідності); акти про стан об`єкта, зазначені в п.2.3.1; інші вихідні дані, необхідні для проектування (на вимогу проектної організації).
Реставраційне завдання на розроблення науково-проектної документації визначає склад, зміст і мету комплексних науково-дослідних та науково-проектних робіт, принципові підходи, технічні вимоги та основні заходи щодо реставрації.
Оскільки будинок АДРЕСА_2 є пам`яткою місцевого значення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що видання наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради про архітектурно-планувальні вимоги до проекту без письмового дозволу органу охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації є неправомірним. Доказів наявності у ОСОБА_11 на момент прийняття оскаржуваного наказу відповідного письмового дозволу органу охорони культурної спадщини та реставраційного завдання та їх врахування при прийнятті оскаржуваного наказу на розгляд суду не надано. Натомість відсутність реставраційного завдання підтверджується вчиненим Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради на самому наказі зауваженні. 
Судом першої інстанції при розгляді справи не з`ясовано, чи отримував ОСОБА_11 дозвіл органу охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації та чи були наявними при прийнятті оскаржуваного наказу такий дозвіл та погоджене і затверджене у встановленому законом порядку реставраційне завдання, що призвело до прийняття незаконного рішення, яке підлягає скасуванню в цій частині.
Слід зазначити, що на дослідженні цих питань наголошував суд касаційної інстанції в ухвалі від 02.03.2016 у даній справі.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо надання висвноків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401 та визнання протиправними дій Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради щодо надання висновків від 07.09.2009 №04/3566 суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
На момент надання Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401 питання погодження ескізних проектів, в тому числі з реконструкції з розширенням за рахунок частини площі горища, регулювалось рішенням виконавчого комітету Львіської міської ради №987 від 01.10.2004 «Про адміністративні послуги, що надаються виконавчими органами міської ради».
Додатком 3 цього рішення визначено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви для отримання адміністративних послуг, що надаються управлінням архітектури і містобудування та його госпрозрахунковими підрозділами, та процедуру розгляду цих документів. Розділ ІІІ передбачає можливість управління архітектури Львівської міської ради надання такої адміністративної послуги, як підготовка попередніх висновків щодо проведення реконструкції горищ або надбудов, керуючись яким Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради було надано висновок від 06.10.2009 №3-П-18432/2401
Зокрема пунктами  5 та 6 передбачено, що для надання послуги, що передбачена розділом ІІІ додатку 3 до рішення №987 заявник повинен подати до управління архітектури попередній висновок районної адміністрації м. Львова щодо проведення реконструкції горища (надбудови), письмову згоду власників всіх квартир. Жодних винятків із зазначеного правила рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №987 від 01.10.2004 не містить.
Доказів наявності відповідного висновку та його врахування Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради матеріали справи не містять, що свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень при наданні висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401.
На протиправність ж дій Управління охорони історичного середовища Львіської міської ради при формуванні спірних висновків від 07.09.2009 №04/3566 вказує те, що такі прийняті передчасно, оскільки горище у житловому будинку АДРЕСА_2 визнано аварійним лише 16.03.2010 на підставі наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 91. 
Тобто, жодних правових підстав для надання висновків без згоди мешканців будику до моменту визнання горища у житловому будинку АДРЕСА_2 аварійним в управлінь Львівської міської ради не було.
Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Крім того, судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких суд виходив при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими.
Таким чином, наведені вище допущені порушення судом щодо неврахування висновків суду касаційної інстанції у цій справі та ненадання оцінки доказам у справі дають призвели до не встановлення всіх важливих обставин, що мають значення для висновку щодо невідповідності оскаржуваних індивідуальних актів вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, а тому такі слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -                                      

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 лютого 2021 року у справі №1304/10452/12 - скасувати.
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-93 від 28.04.2010 «Про затвердження ОСОБА_11 вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок частини площі горища у житловому будинку АДРЕСА_2 ».
Визнати неправомірними дії Управління архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради при видачі висновків від 06.10.2009 №3-П-18432/2401.
Визнати неправомірними дії Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради при видачі висновків від 07.09.2009 №04/3566.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги  безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. Я. Макарик 	
 	 	В. З. Улицький  	
Постанова складена в повному обсязі 30.08.2021.