Справа № 161/17103/20 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1156/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Здрилюк О. І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 грудня 2019 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 250 доларів США щомісячно. Проте, позивач вказує, що такий розмір аліментів для утримання сина не є достатнім. Переконана, що матеріальний стан платника аліментів є значно кращим, зважаючи на його дохід, оскільки він отримує орієнтовно 4000 доларів США на місяць. Вважає, що оскільки матеріальний стан відповідача покращився, тому має право на зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу). 
Ураховуючи наведене, позивач просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на ј частку всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що матеріальний стан відповідача покращився, що підтверджено довідкою компанії «Sears Holdings» від 29.10.2018р. №8184/8169 про розмір його заробітної плати та інформацією з офіційного сайту Департаменту трудових відносин Каліфорнії. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач через свого представника зазначив, що оскаржуване рішення повністю відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
У частинах 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2016 року, який було зареєстровано Шевченківським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 1307 (а.с. 9).
З вищевказаного свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином США. Зазначене також підтверджується відповідним паспортним документом громадянина США № НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 під час шлюбу у сторін народилася спільна дитина – син ОСОБА_5 . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 956 (а.с. 8).
Судом також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано.
Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю – позивачкою ОСОБА_1 , у свою чергу відповідач ОСОБА_4 проживає окремо в США. Вказана обставина сторонами визнається.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року у справі №161/19963/18 постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 250 доларів США щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 50 доларів США щомісячно, починаючи з 12.12.2018 року та до 06 квітня 2021 року, тобто до досягнення дитиною трьох років (а.с. 20-23).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що на даний час матеріальне становище відповідача змінилось в сторону покращення, його заробітна плата становить приблизно 4000 доларів США. Оскільки визначений розмір аліментів не дозволяє забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток, в той час, як відповідач отримує більший дохід, на її думку, дані обставини є підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року.
Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру (способу) раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Встановивши, що позивачкою ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин що можуть бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року, яким з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 250 доларів США щомісячно, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Суд правильно не взяв до уваги покликання позивачки на довідку компанії «Sears Holdings» від 29.10.2018р. №8184/8169 про доходи відповідача, оскільки дана обставина існувала на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів і була тоді врахована судом, а отже, не може слугувати доказом для підтвердження покращення матеріального стану відповідача та збільшення розміру аліментів.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову є законним та обгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 , які є подібними змісту позовної заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2021 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: