КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 755/4684/20                                            Головуючий 1 інстанція - Арапіної Н.Є.
Провадження № 22-ц/824/5579/2021                       Доповідач 2 інстанція  - Суханова  Є.М.

 
                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
28 липня 2021  року                                                                   м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                      Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,
            за участю секретаря:             Карпенка В.Р.
 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою діяльністю «Мегаінвест Сервіс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:                                                                            
 У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору.
        Свої вимоги мотивувало тим, що 16 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4001000044585023, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. на строк до 16 квітня 2033 року на оплату за нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . 
        Вказало, що відповідач ОСОБА_1 використала кредитні грошові кошти не за цільовим призначенням, оскільки в договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що покупець сплатив продавцям грошові кошти готівкою у розмірі 477 108,00 грн., а не перерахувала на поточний рахунок продавців.
         Крім того, з 16 квітня 2014 року відсутні страхові платежі та документи, що підтверджують виконання зобов`язань щодо оплати щорічних чи квартальних страхових платежів за договорами страхування. 
    Просило  стягнути з відповідачів штраф за невиконання умов кредитного договору № 4001000044585023 від 16 квітня 2013 року у розмірі 62 500,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору - відмовлено повністю.
         Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач   ТОВ «Мегаінвест Сервіс», подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.
 В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що  суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, а саме висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 , не надала жодного доказу, що саме ці кошти отримані з банку були сплачені за договором купівлі- продажу квартири продавцям.
Також, судом першої інстанції не враховано, що розмір триманого кредиту був менший ніж вартість купівлі-продажу квартири, тобто вважає, що є факт підтвердження, що кредитні кошти явно бралися не на купівлю квартири, а на інші потреби.
Вказує, що укладання правочинів в один день та отримання коштів за кредитом з банку не підтверджує цільове використання коштів, оскільки жодним документом відповідачами не доведено, що  саме ці кошти отримані з банку були сплачені за договором купівлі- продажу квартири.
Тобто, що відповідачі не тільки використали кредитні кошти не за цільовим призначенням, а ще й порушили інші умови кредитного договору.
 Тому просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020  року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги стягнувши з відповідачів штраф за невиконання умов кредитного договору № 4001000044585023 від 16 квітня 2013 року у розмірі 62 500,00 грн.  у повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом першої інстанції та апеляційної інстанції було встановлено, що 16 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та відповідачем  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4001000044585023, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. на строк до 16 квітня 2033 року на оплату за нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 3-6).
Так, 16 квітня 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої 477 108,00 грн. (а.с. 133-134).
Крім того, 16 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).
Також встановлено, що 04 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 2145/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за кредитним договором № 4001000044585023 від 16 квітня 2013 року (а.с. 11-12, 13, 14).
Відмовляючи у задоволені позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» про стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних грошових коштів не за цільовим призначенням, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання.
Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 використала кредитні грошові кошти не за цільовим призначенням, оскільки в договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що покупець сплатив продавцям грошові кошти готівкою у розмірі 477 108,00 грн., а не перерахувала на поточний рахунок продавців.
 
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та відповідачем  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4001000044585023, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. на строк до 16 квітня 2033 року на оплату за нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно п. 1.2 кредит надається позичальнику на оплату за нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45,70 кв.м.
 
Згідно п. 4 договору купівлі-продажу квартири продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 477 108,00 грн., які покупець сплачує продавцям готівкою при підписанні цього договору.
 
Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту використання відповідачем ОСОБА_1 кредитних грошових коштів не за цільовим призначенням. 
Окрім того, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, щодо відмовипро стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. так, як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог тому такі витрати не підлягають задоволенню.
 
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість  рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
 
Загалом такі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
 
Відповідно до вимог  ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
                                                               ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою діяльністю «Мегаінвест Сервіс» залишити без задоволення.
        Рішення  Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом  тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

 
 
             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
 
                    Судді:                                                  А.С. Сержанюк
                                                                                 О.І. Сліпченко