ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 вересня 2021 року           справа №200/12090/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі №200/12090/20-а  (суддя 1-ї інстанції Бєломєстнов О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.11.2020 року, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-11733-43 у розмірі 24957,45 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що перебуває на обліку в податковому органі як самозайнята особа з 14.11.2011 року. 
Мешкає та здійснює адвокатську діяльність на території населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення в зоні активних бойових дій. 
27.02.2019 року звернувся до відповідача з заявою про звільнення його від виконання обов`язків платника ЄСВ, визначених ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та соціальне страхування", на період з 01.01.2017 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, на яке отримав відмову.
Незважаючи на чисельні судові рішення про скасування аналогічних вимог від 06.03.2019 року, від 17.02.2020 року, відповідач продовжує складати вимоги про сплату боргу та вимагати погашення заборгованості з ЄСВ. 
Діючі норми права станом на теперішній час звільняють позивача від виконання обов`язку зі сплати ЄСВ, оскільки антитерористична операція продовжується одночасно із операцією об`єднаних сил. 
Крім того, позивач  є пенсіонером по інвалідності третьої групи, тому він звільнений від сплати єдиного внеску.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 18 листопада 2020 року № Ф-11733-43 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 11803,66 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог,  суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію з 20.08.2019 року, тому спірна вимога про сплату боргу підлягає скасуванню в частині нарахованого за період після набуття  статусу пенсіонера єдиного внеску.
Між тим, інвалідність позивачу встановлена в квітні 2018 року та з цього часу призначена пенсія.
Оскільки недоїмка зі сплати ЄСВ виникла з травня 2018 року, тому вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню на всю суму 24957,45 грн.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області повернуто заявникові (а.с.61).
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині задоволення позову, яка сторонами не оскаржується.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач – ОСОБА_1 02.11.2011 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4092 (а.с.12)
Позивач перебуває на обліку у відповідача як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 14.11.2011 року (а.с.9)
ОСОБА_1 є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності (третя група, загальне захворювання (а.с.8)
Відповідно до відомостей відкритого сервісу Веб-порталу Пенсійного фонду України, отримує пенсію по інвалідності з 03.04.2018.
18.11.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11733-43 станом на 31.10.2020 року у розмірі 24957,45 грн (а.с.6)
З розрахунку до спірної вимоги та інтегрованої картки платника податків вбачається, що станом на 31.10.2020 року борг (недоїмка) ОСОБА_1 з єдиного внеску складає 24957,45 грн. Нарахування боргу відбувалося у період з травня 2018 року (а.с.27-29)
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року по справі №200/2954/20-а скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року по справі №200/2954/20-а, за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 17.02.2020 № Ф-11733-43 на суму 18 662,15 грн., визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області від 17 лютого 2020 року № Ф-11733-43 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині 5 508,36 грн.
Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що станом на 31.01.2020 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 18662,15 грн., разом з цим, враховуючи те, що позивач отримує пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання спірна вимога скасована в частині нарахувань, що виникли з 20.08.2019.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем протиправно нараховано ЄСВ з 20.08.2019 року, оскільки позивач з 20.08.2019 року отримує пенсію по інвалідності.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки станом на час формування спірної вимоги про сплату боргу, норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків (своєчасно та в повному обсязі обчислювати та сплачувати ЄСВ), втратила чинність. 
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464-VI).
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі  частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за встановленою формою, виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина п`ята); єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома); платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма); єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята).
Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2464-VI рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Згідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вищевикладене свідчить, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.
Разом з цим, колегія суддів зазначає наступне.
На підставі пункту 4 частини першої  статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція № 449), пунктом 5 якої передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Разом з тим, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. 
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як визначено пунктом 1.2 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є отримувачем пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання з 03.04.2018 року, то він є  звільненим з цієї дати від сплати єдиного внеску.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 805/2195/17-а.
Як зазначалося раніше, станом на 31.10.2020 року у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 24957,45 грн., з яких недоїмка в розмірі 24957,45 грн.
Враховуючи, що позивач отримує пенсію по інвалідності третьої групи від загального захворювання з 03.04.2018 року, тому спірна вимога підлягає скасуванню в частині на суму  24683,56 грн (2457,18 грн + 2457,18 грн + 2457,18 грн + 2754,18 грн. + 2754,18 грн + 2754,18 грн + 2754,18 грн + 2078,12 грн + 1039,06 грн + 3178,12 грн).
Щодо залишку суми в розмірі 273,89 грн, то суд зазначає, що ця сума ЄСВ нарахована за 2017 рік по терміну сплати 02.05.2018 року, тобто у період, коли позивач не був отримувачем пенсії по інвалідності, як наслідок, не був звільненим від сплати єдиного внеску.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про безпідставне формування відповідачем вимоги про сплату боргу, оскільки позивач є особою з інвалідністю та є звільненим від сплати ЄСВ, однак  суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, як наслідок, неправильно визначив дату, з якої позивач є звільненим від обов`язку, визначеного ст.6 Закону №2464.
Тому в цій частині рішення підлягає зміні з визначенням суми, в якій підлягає скасуванню спірна вимога, в розмірі 24683,56 грн, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до статті 139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по справі (пропорційно) в розмірі 2078,93 грн (а.с.13,68).
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі №200/12090/20-а – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі №200/12090/20-а – змінити.
В абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі №200/12090/20-а цифри і слова «11803 (одинадцять тисяч вісімсот три) грн.66 коп» замінити цифрами і словами « 24683 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят три) гривні 56 копійок».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року по справі №200/12090/20-а – залишити без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань(ЄДРПОУ 43142826) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в розмірі 2078,93 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  20 вересня 2021 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                     І.Д. Компанієць

Судді                                                                                      А.А. Блохін

                                                                                                   Е.Г. Казначеєв