Справа № 938/217/21 
Провадження № 33/4808/474/21 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Тарасенка В.С.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Тарасенка В.С. на постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Голови Верховинського району Івано-Франківської області, українця, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок (сімнадцять тисяч гривень нуль копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік., а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 
                                                      в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.04.2021 о 22год. 21хв. в с. Топільче Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення мови, від проходження у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисника ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.С.  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. 
Проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння вважає проведено із порушенням вимог КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів.
Апелянт вказує на те, що  у відповідності до ст.266 КУпАП зі змінами можливість використання технічних засобів відеозапису без присутності двох свідків передбачено виключно для випадків проведення огляду на стан сп`яніння. Натомість нормами КУпАП взагалі не регламентовано порядок фіксації працівником поліції фактів відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.С. вказує на те, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Апелянт переконаний в тому, що вимога щодо залучення двох свідків для фіксації факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння продовжує діяти та передбачена нормами чинного законодавства, які були порушені при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на що суд не звернув увагу при розгляді справи.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко В.С. стверджує, що в матеріалах справи відсутні жодні належні докази, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Апелянт вказує на те, що у відповідності до рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 03.04.2021 року, відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у випадку відсутності посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Диск, на якому містяться відеозаписи, належним чином не упакований, не опечатаний, паперовий пакет у якому міститься диск не скріплений підписом уповноваженої особи, яка складала протокол та здійснила упакування цих дисків.. крім того, ні протокол про адміністративне правопорушення ні зазначений паперовий конверт не містить відомостей щодо уповноваженої особи, яка здійснила відеозаписи, що містяться на диску.
Апелянт вказує на те, що відеозаписи не дозволяють однозначно встановити чи керував транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Судом були проігноровані доводи правопорушника стосовно не відповідностей часу зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення часу та часу вчинення правопорушення 22.21 год. та час складання протоколу про адміністративне правопорушення 22.59 год., та часу події зафіксованому на відеозаписі 21.24 год.
Захисника ОСОБА_1 адвокат Тарасенка В.С. вважає неприпустимим взяття до уваги показання свідків працівників поліції щодо часу включання боді-камер, оскільки у процесі включання портативного відео реєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Таким чином, відеозаписи, а саме спосіб у який їх отримано свідчать про недопустимість таких доказів як відео.
Апелянт також вказує на те, що долучені до матеріалів справи рапорти працівників поліції не є належними та допустимими доказами, оскільки дані про участь поліцейського Шекеряка В.М. у справі та його процесуальний статус відсутні, зазначені рапорти складені лише 05.04.2021 року, тобто через два дні після складання протоколу про адміністративне правопорушення і на них немає жодних реквізитів, в яких зазначені неправдиві дані щодо місця проживання ОСОБА_1 . Окрім того, рапорт працівника поліції не може бути однозначним доказом винуватості особи у вчиненому правопорушенні.
Апелянт вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення у справі не відповідає вимогам ст..256 КУпАП, в якому не зафіксовано факт роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків без підпису самого ОСОБА_1 та уповноваженої особи, правопорушника було ознайомлено тільки про розгляд справи у Верховинському суді. В протоколі зазначено неправдиві дані щодо місця проживання ОСОБА_1 . 
Захисник зазначає, що правопорушника не було відсторонено від керування транспортним засобом після складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання такої можливості іншій особі з наявністю посвідчення водія відповідної категорії.
В матеріалах справи не міститься жодного належного доказу щодо відмови ОСОБА_1 від встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому в його діях відсутній склад правопорушення. 
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1   та його захисника адвоката Тарасенка В.С., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, судом першої інстанції були перевірені доводи ОСОБА_1 щодо недоведеності його вини у вчиненні правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Так, з  мотивувальної частини постанови судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 22.04.2021 через канцелярію суду подав клопотання (вх№1327/21 від 22.04.2021 року) про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що 03.04.2021 року приблизно о 22 год. 59 хв. він був зупинений інспектором поліції через те, що перед початком руху ним не було увімкнено покажчик повороту. Він погодився із даним фактом, коли інспектор заявив, що їм вкрай потрібні постанови для поповнення бюджету. Спиртного не вживав та усвідомлював наслідки керування автомобілем у стані сп`яніння. Однак поліцейський продовжував наполягати на тому, що він вживав алкоголь та пропонував пройти огляд. ОСОБА_1 вважав, що їхати у лікарню необхідності не було, і продувати спеціальний прилад він також відмовився, а тому він сказав інспектору, щоби той організував свідків, які б підтвердили його відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Акту про його відмову від медичного огляду, з метою виявлення стану сп`яніння поліцейським не було складено. Також правопорушник зазначив, що його не було відсторонено від керування автомобілем, та він спокійно поїхав додому. Поліцейський попередив його про те, що ведеться відеофіксація, однак вважає, що проведений відеозапис не може вважатися допустимим доказом і бути доказом його вини. Просить провадження у справі закрити.
Судом також в постанові суду зазначено, що 15.06.2021 на електронну адресу суду (вх.№ЕП-566/21 від 15.06.2021) надійшло клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , підписане адвокатом Тарасенком В.С. обґрунтоване тим, що працівниками поліції порушено процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, зокрема, зазначив, що в порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 ними не залучено двох свідків для засвідчення факту відмови від проходження огляду на факт сп`яніння. Крім цього, протокол не містить відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, диск належним чином не упакований та не скріплений підписом уповноваженої особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, або здійснювала упакування диску. Зазначає, що із відеозапису, неможливо встановити, що ОСОБА_1 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, та однозначно встановити, що саме ОСОБА_2 керував транспортним засобом. Також зазначає, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП про що свідчить відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення його підпису у відповідній графі протоколу. ОСОБА_1 в порушення вимог ч.1 ст. 266 КУпАП не був відсторонений від керування транспортним засобом, що вказує на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Просить провадження щодо ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП -закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні суду першої інстанції 15.06.2021 ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, підтримав письмове заперечення, подане через канцелярію суду його захисником Тарасенком В.С. та зазначив, що відмовився від проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», оскільки не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому і не вважав за потрібне проходити такий огляд, посилався на недовіру до технічного засобу, через можливу похибку результатів такого тестування. Їхати в лікарню також не хотів, оскільки мав підвищену температуру тіла. Під час перегляду в судовому засіданні відезапису зауважив, що відеофіксація повинна була здійснюватися безперервно з самого початку, а не вибірково, що дає підстави вважати, що відео змонтоване. Окрім цього, зауважив, що час події, зазначений на відео, не відповідають часу, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: на відео вказаний час – 21 година 24 хвилина, а у протоколі - 22 година 21 хвилина (час вчинення) та 22 година 59 хвилин (час складання протоколу), а тому вважає, що вказаний відеозапис не може слугувати, як доказ вчинення ним адміністративного правопорушення та не є належним та допустимим доказом. При цьому під час перегляду відеозапису в судовому засіданні, він підтвердив, що зафіксована на відеозаписі подія відбувалася саме за його участю.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що для з`ясування питань, що виникли відносно розбіжностей у часі, суд першої інстанції оголосив в судовому засіданні перерву до 08.07.2021 та здійснив виклик працівників, які складали протокол відносно ОСОБА_1 та здійснювали відеофіксацію правопорушення.
Судом були допитані в судовому засіданні 08.07.2021, в якості свідків інспектор ГШР Верховинського РВП ОСОБА_3 та інспектор СРПП Верховинського РВП Шекеряк В.М. щодо часу, який відображається на камері відеореєстратора (нагрудній відеокамері) зазначили, що вони отримують боді-камери при заступанні на патрулювання, перевіряють його на справність, однак у них відсутня можливість самостійно встановлювати чи корегувати час та дату. В даному випадку, на вказаному відеозаписі не переведено час із зимового на літній, саме тому міститься розбіжність у часі на відеозаписі та у протоколі, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд прийшов, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме: поясненнями ОСОБА_1 наданими в судовому засіданні, в яких він підтвердив, що відмовився від проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», оскільки не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому і не вважав за потрібне проходити такий огляд; протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №500478 від 03.04.2021, згідно якого водій ОСОБА_1 03.04.2021 о 22год. 21хв. в с. Топільче Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення мови, від проходження у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі відмовився. Під час проведення огляду застосовувалися технічні засоби відеозапису; рапортом поліцейського СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області В. Шекеряка від 05.04.2021 та рапортом поліцейського СРПП Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області В. Зеленчука від 05.04.2021, згідно яких вони доповідають про те, що 03.04.2021 перебуваючи в добовому наряді ними о 22год. 20хв. в с. Топільче Верховинського району Івано-Франківської області було помічено та зупинено автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , який почав рух, при цьому не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушено вимоги п.9.2 а ПДР. При спілкуванні з водієм від нього було чутно запах алкоголю з ротової порожнини, також у нього було наявне почервоніння обличчя та нестійка хода, внаслідок чого запропоновано пройти тест на факт вживання алкоголю за допомогою приладу DragerAlkotest 6810 та у Верховинській ЦРЛ, однак він відмовився у присутності двох свідків. На громадянина ОСОБА_1 було складено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП та протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Водієві було роз`яснено його права, автомобіль залишено на місці зупинки, оскільки такий не створював перешкод для інших учасників дорожнього руху. Під час складання протоколу було застосовано технічні засоби відеозапису з нагрудної камери; постановою від 03.04.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.
Судом були досліджені в судовому засіданні відеозаписи із нагрудної камери поліцейського, записані на CD-R диск, з якого вбачається, що 03.04.2021 року о 21год 24 хв. працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з порушення ПДР України. Під час спілкування із водієм даного автомобіля, працівниками поліції було встановлено, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння, тому водієві було запропоновано пройти тест на факт вживання алкоголю за допомогою приладу Drager та у Верховинській ЦРЛ, однак від проходження такого він категорично відмовився. Також із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено працівниками поліції про те, що здійснюється відеофіксація події та в подальшому, після складання протоколу його відсторонено від керування транспортним засобом. 
Надаючи оцінку поданим ОСОБА_1 клопотанням про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд звернув увагу на те, що вони різні за своїм формальним змістом, а зазначені в них доводи ОСОБА_1 на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП протирічать, як одне одному так і його особистим поясненням наданим в судовому засіданні, та вважає, що вони подані виключно задля уникнення відповідальності. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що долучений до протоколу відеозапис не може бути використаний як доказ, оскільки відео змонтоване, не є безперервним та ньому містяться розбіжності в часі, суддя оцінив як надумані, зважаючи, зокрема, на ту обставину, що сам ОСОБА_4 під час судового засідання не заперечив, що на відео містяться події за його участю, та його було попереджено про те, що ведеться відеофіксація. Жодних заперечень з цього приводу він не висловив.
Судом зазначено в мотивувальній частині постанови суду, що відеозаписи події, що знаходяться на диску, долученому до протоколу серії ДПР18 №500478 від 03.04.2021 року містять достовірні дані про дії ОСОБА_1 та поліцейських на момент зупинки транспортного засобу та є достатніми для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, мають істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимими доказами згідно з положеннями ст.251 КУпАП, а у протоколі про адміністративне правопорушення наявне посилання на диск із відеозаписами, як на доказ вчинення правопорушення.
Щодо розбіжностей у часі між відео та протоколом, то згідно наданих поліцейськими в судовому засіданні пояснень, на відеореєстраторі не було переведено час із зимового на літній, оскільки вони позбавлені такої можливості. Разом з тим, під час перегляду відео вбачається, що дійсно не співпадає лише година 21/22, однак хвилини співпадають. Тому у суду не виникає сумнівів того, що на відео зафіксовані саме події, про які йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення від 03.04.2021 року. 
Судом звернуто увагу на те, що  у клопотанні ОСОБА_1 від 20.04.2021 року зазначено, що керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, що свідчить про його керування транспортним засобом. Постанова від 03.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП., яка ним не оскаржувалась та є доказом того, що ОСОБА_1 03.04.2021 року керував транспортним засобом, а також наданими ним в судовому засіданні особистими поясненнями.
Судом першої інстанції зазначено, що доводи ОСОБА_1 про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським йому не роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП спростовуються матеріалами справи, а саме - змістом протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, роз`яснено, зі змістом протоколу він ознайомлений та даними відеозапису, з якого вбачається, що поліцейським були роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, в повному обсязі. 
Суддя при розгляді справи відхилив доводи ОСОБА_1 про порушення процедури огляду згідно ст. 266 КУпАП 
Крім того, суддя відхилив, зазначені у клопотанні доводи ОСОБА_1 про наполягання на залученні свідків, оскільки згідно відеозапису, ОСОБА_1 жодного разу не попросив поліцейських про таке залучення.
Окрім цього, суд звернув особливу увагу на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 сам не заперечував той факт, що він з суб`єктивних обставин – недовіри до результатів огляду, зроблених технічним засобом «Драгер» відмовився від проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу, як і не заявляв про своє бажання пройти огляд у закладі охорони здоров`я, хоча відповідна альтернатива була йому запропонована поліцейським. 
Окрім того,  із відеозапису долученого до матеріалів справи чітко вбачається, як працівники поліції заборонили ОСОБА_1 після складання протоколу продовжувати керувати транспортним засобом. 
Всі наведенні ОСОБА_1 доводи щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції  вважав надуманими, оскільки вони не тільки не ґрунтуються на об`єктивних даних, але й спростовуються сукупністю наведених вище доказів, які покладені в основу постанови.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів  поза розумним сумнівом доводить, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №500478 від 03.04.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 03.04.2021 року о 22 год. 21 хв. в с. Топільче Верховинського району Івано-Франківської області керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушення мови, від проходження у встановленому порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі відмовився. Під час проведення огляду застосовувалися технічні засоби відеозапису. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором СРПП Верховинського РВП капітаном поліції Зеленчук В.Ю., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою.
В протоколі зазначено, що особу правопорушника було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 від 11.05.2011 року.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Верховинському суді згідно повістки суду. 
Зазначено, що до протоколу додається відео, рапорт, копія адміністративної постанови.
В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення зазначено, що особа відмовилась надати пояснення.
В протоколі зазначено, що посвідчення водія у ОСОБА_1 було вилучено та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.
В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 від підпису та отримання копії протоколу відмовився.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), погоджувався з діями працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та розумів зміст обвинувачення, а саме, що протокол складено по причині його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Так, долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані того, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, повідомлено про розгляд справи у Верховинському районному суді, а протокол про адміністративне правопорушення складався працівником поліції в присутності ОСОБА_1 і останній був ознайомлений із його змістом та сутністю висунутого проти нього обвинувачення, однак останній відмовився від його підписання та отримання копії протоколу. 
        Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ у тому разі  коли недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)
Зі змісту доводів ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він повністю розуміє сутність висунутого обвинувачення, оскільки ознайомлювався з матеріалами провадження в суді першої інстанції.  

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення та з відеозаписів з відео реєстратора патрульної машини поліції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення дійсно не зазначено, який саме приладом здійснювалася відеофіксація обставин відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Однак, апеляційний суд вважає, що таке порушення не є суттєвим і не має своїм правовим наслідком визнання всіх долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів недопустимими.
Зокрема, недопустимими повинні бути визнані докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.  Апеляційний суд вважає, що відсутні дані, які свідчать що наявні в матеріалах справи докази отримані з порушенням встановленого законом порядку та повинні бути визнані недопустимими. 
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Відеозаписи стосуються обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення та оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть  бути визнані належним та допустимим доказом за відсутності посилання щодо відомостей на технічний засіб за допомогою якого було здійснено відеозапис. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянтом не доведено яким чином відсутність даних про технічні засоби відеофіксації має істотне значення для розгляду справи, впливає на вирішення питання щодо допустимості вказаного доказу та порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.
Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було здійснено відеозапис,  вважає, що у даному випадку, наявність або відсутність інформації про те, яким технічним засобом  було створено відеозапис, жодним чином не впливає на правову оцінку вищевказаного доказу щодо його допустимості та належності, оскільки достовірність обставин, які ним зафіксовано не викликає сумнівів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис було зроблено  інспекторами патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення за допомогою наявних технічних засобів. 
Зафіксовані відеозаписами обставини стосуються  вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Зокрема, зі змісту відеозапису з камери відео реєстратора патрульної машини вбачається, що транспортним засіб «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції за порушення водієм ПДР України. В ході спілкування з водієм, водій вийшов з автомобіля, яким був ОСОБА_1 , дані якого було встановлено внаслідок перевірки надання документів посвідчення водія та надання водієм даних особисто, в тому числі щодо місця його проживання та реєстрації. 
На відеозаписах з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом, оскільки в транспортному засобі перебував тільки водій ОСОБА_1 , сторонніх осіб не було. 
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що ОСОБА_1 з`ясувавши у працівників поліції причини зупинки транспортного засобу, та не вказував що він не є водієм транспортного засобу, а його поведінка була спрямована на відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Поліцейський роз`яснив водієві ОСОБА_1 що причиною зупинки транспортного засобу було рух транспортного засобу не подавши при цьому світловий сигнал покажчика повороту відповідного напрямку, а також за відсутності ременя пасивної безпеки, після чого попросив надати посвідчення водія та повідомив про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння при спілкуванні із водієм.
З відеозапису відео реєстратора з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що водію ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, роз`яснено порушення  ним ПДР України при керуванні транспортним засобом. ОСОБА_1 після неодноразових пропозицій працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу Драгер та в медичному закладі. Відеозаписи містять дані того, що працівником поліції ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки його відмови від проходження відповідного огляду, та було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП та адміністративної постанови за ч.2 ст.122 КУпАП. 
На неодноразові пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер ОСОБА_1 та у медичному закладі категорично відмовлявся, однак погоджувався із порушенням ПДР України при керуванні транспортним засобом. 
За таких обставин, працівник поліції, враховуючи процесуальну поведінку водія транспортного засобу та наявність підозри в тому, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння і не може бути допущений до керування транспортним засобом без проходження відповідного огляду, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.  
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи. 
Зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, повідомлено про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Куп АП та постанови про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП, з якими його було ознайомлено та від підписання яких останній відмовився.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що вказаним відеозаписом зафіксовані обставини, які пов`язані із звинуваченням його у вчиненні адміністративного правопорушення, однак вважав, що вказаний відеозапис не дозволяє встановити факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння саме ним як водієм та такий що пропонувався його із порушеннями. 

Посилання апелянта на відсутність в справі даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, оскільки останні неодноразово наголошували ОСОБА_1 що він не може здійснювати керування транспортним засобом в подальшому, пропонували викликати йому іншу особу, яка зможе здійснити подальше керування автомобілем, на що ОСОБА_1 відповів у відсутності необхідності таких дій, оскільки він недалеко проживає від місця зупинки транспортного засобу. Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 підвезти його до місця його проживання, а автомобіль залишити на обочині дороги, на що водій ОСОБА_1 також відмовився, мотивуючи тим, що живе близько.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять даних того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і відмовився від проходження огляду  на стан сп`яніння, не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції. 
На відеозаписах долучених до матеріалів справи містяться відео стосовно однієї особи правопорушника, дані якої було встановлено на підставі посвідчення водія ОСОБА_1 , яке в нього було вилучено працівником поліції та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами.
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
Оцінюючи показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стосовно того, що відеозаписи містять неточності щодо встановлення години вчинення правопорушення, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вищевказані розбіжності не тягнуть за собою визнання вищевказаного доказу недійсним і не мають істотного значення для вирішення питання щодо вчинення адміністративного правопорушення. 
Суд виходить із сукупності доказів, які досліджені судом апеляційної інстанції та приходить до висновку, що відео записи долучені до матеріалів справи стосуються обставин вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, про відповідальність за таку відмову був попереджений працівником поліції, відмовився від дачі пояснень по суті правопорушення, відмовився від підписання протоколу, хоча був ознайомлений працівником поліції із його змістом. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що показання ОСОБА_1 та сторони захисту в доводах апеляційної скарги суперечать даним, які зафіксовані на відеозаписах з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та з відео реєстратора автомобіля патрульної поліції, відповідно до яких, водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
У відповідності до рапорту інспектора СРПП Верховинського РВП старшого лейтенанта поліції В. Шекеряка від 05.04.2021 року (а.с.2) та рапортом інспектора СРПП Верховинського РВП капітана поліції  В. Зеленчука від 05.04.2021 року (а.с.3), згідно яких вони доповідають про те, що 03.04.2021 року перебуваючи в добовому наряді ними здійснювалось патрулювання в с. Топільче Верховинського району Івано-Франківської області щодо профілактики дорожнього руху. Приблизно о 22 год. 20 хв. помічено автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , який почав рух, при цьому не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушено вимоги п.9.2 а ПДР. Ними було прийнято міри для зупинки вказаного транспортного засобу із застосуванням проблискових маячків синього та червоного кольору, після зупинки водію було пред`явлено законну вимогу надати посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, що водій ОСОБА_1 погодився та виконав. При спілкуванні з вказаним водієм від ОСОБА_1 було чутно запах алкоголю з ротової порожнини, було наявне почервоніння обличчя та нестійка хода. Водієві було запропоновано пройти тест на факт вживання алкоголю за допомогою приладу DragerAlkotest 6810, на що ОСОБА_1 категорично відмовився. Даному водієві було запропоновано пройти огляд у лікувальному закладі Верховинській ЦРЛ, однак він відмовився категорично. На громадянина ОСОБА_1 було складено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП та протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Водієві було роз`яснено його права, автомобіль залишено на місці зупинки, оскільки такий не створював перешкод для інших учасників дорожнього руху. Під час складання протоколу було застосовано технічні засоби відеозапису з нагрудної камери. До водія ОСОБА_1 фізичний вплив не застосовувався, з водієм поводились толерантно та ввічливо.
До матеріалів справи долучено копію постанови  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №818877 від 03.04.2021 року  (а.с.4), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 122 ч.2 КУпАП за те, що ОСОБА_1 перед початком руху транспортного засобу не ввімкнув відповідний світловий покажчик повороту та не був пристебнутий  паском пасивної безпеки.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій. 
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи щодо обставин оформлення протоколу про адміністративне правопорушення..
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки у тому разі, коли огляд на стан  сп`яніння  проводиться поліцейським без застосування технічних засобів відеозапису. 
Апеляційний суд вважає, що  працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння  за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Таким чином, з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції. вбачається, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу,  на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотест Драгер та в медичному закладі не погодився. 
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається , що правовою підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1   працівниками поліції було те, що він не подав сигнал світловим покажником повороту відповідного напрямку. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту та ОСОБА_1   про те, що ОСОБА_5 не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.  
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                    п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Тарасенка В.С.  залишити без задоволення.
Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                          О.П. Васильєв