ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

02 серпня 2021 року                                                                                      Справа № 906/1017/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Олексюк Г.Є. 

секретар судового засідання Блащук О.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 
(ухвалене о 11:35 год. у м. Житомирі, повний текст складено 07.05.2021)
у справі № 906/1017/20 (суддя Маріщенко Л.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Дніпропроект"  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" 
про стягнення 802 069 грн 98 коп.
за участю представників сторін:
від позивача - Пшеничний О.В.;
від відповідача - не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ "Дніпропроект" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" про стягнення 802 069 грн 98 коп., з яких 681 939 грн 43 коп. основна заборгованість, 91 734 грн 87 коп. пені, 28 395 грн 68 коп. 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 28/01 від 28.01.2019 в частині проведення своєчасної оплати отриманого від Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Дніпропроект" товару.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі №906/1017/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Дніпропроект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" про стягнення 802 069 грн 98 коп. задоволено частково. Ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Дніпропроект" 681 939 грн 43 коп.  заборгованості, 83 041 грн 94 коп. пені, 28 395 грн               68 коп. 3% річних та 11 960 грн 66  коп. судового збору. В решті позову відмовлено.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 28.01.2019 між ТОВ "НВФ Дніпропроект" (позивач/постачальник) та ТОВ " Домобудівельна компанія "Фундамент" (відповідач/покупець) укладено договір поставки №28/01 від 28.01.2019.
На виконання умов зазначеного договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 272 098 грн 64 коп., а відповідач, в свою чергу, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату поставленого товару, у зв`язку із чим в останнього утворилася заборгованість в сумі 681 939 грн 43 коп.
Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини зокрема ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625, 626, 629 ЦК України суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 681 939 грн 43 коп.  основного боргу та 28 395 грн 68 коп. 3% річних.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення пені, суд першої інстанції, взяв до уваги положення ст. ст. 230, 232 Господарського кодексу України, та вказав, що позивачем при розрахунку розміру пені було допущено помилку, а саме нарахування пені було здійснено з перевищенням шестимісячного строку встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Здійснивши перерахунок розміру пені, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 83 041 грн 94 коп. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі №906/1017/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що він не отримував від позивача жодних листів чи претензій, направлених у відповідності до п. п. 9.1, 9.2. Договору поставки № 28/01 від 28.01.2019 з вимогою про сплату заборгованості за поставлений товар.
За наведеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі №906/1017/20 ухвалене з порушенням процесуального права та неправильного застосування норми матеріального права, а також, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають істотне значення для справи.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

02.08.2021 в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник ТОВ "НВФ Дніпропроект" заперечив проти доводів апеляційної скарги. Послався на те, що досудове врегулювання спору є правом особи, а не обов`язком. Зазичив про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що подана з метою затягування виконання судового рішення. З огляду на викладене просив рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі №906/1017/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання 02.08.2021 представник ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" не з`явився. 
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що скаржник був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштові повідомлення, направлені відповідачу (а. с. 159-160), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 28.01.2019 між ТОВ "НВФ Дніпропроект" (постачальник) та ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" (покупець) було укладено Договір поставки №28/01 від 28.01.2019 (далі – Договір; а. с. 7-12). 
Відповідно до п. 2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити його в повному обсязі.
За умовами п. 3.1. Договору найменування, кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці відповідно до цього договору визначається сторонами у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно п. 4.1 Договору, поставка товару здійснюється на підставі письмових замовлень (заявок) покупця, які направляються постачальнику через телефонний або факсимільний зв`язок, або по електронній пошті e-mail. Замовлення товару здійснюється покупцем по мірі необхідності та в залежності від власних господарських потреб.    
В заявках зазначається дата/строк поставки, умови поставки, кількість товару, номенклатура товару, точна адреса місця поставки, при необхідності години поставок, строки та порядок розрахунків згідно проведених переговорів сторін ( п. 4.2 Договору).
В п. 4.6. Договору сторони погодили, що строк поставки кожної окремої партії товару визначається в заявках  на товар, але не повинен перевищувати 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання сторонами заявки на поставку партії товару або отримання рахунку -фактури, якщо інше не буде обумовлено в заявці.
   Відповідно до п. 4.9 Договору разом із товаром постачальник передає покупцю наступні документи:
- видаткову накладну;
- товаротранспортну накладну;
- оригінал рахунку-фактури.
За згодою покупця при фактичній передачі товару в місяці поставки постачальником  може бути надано копії вище перерахованих документів. У разі передачі копій вище перерахованих документів, оригінали постачальник передає покупцю протягом 3 робочих днів.
Згідно із п. 4.10 Договору якщо покупець не здійснить оплату протягом п`яти робочих днів з моменту виставлення постачальником  рахунку-фактури, заявка вважається такою, що відкликана покупцем.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.2., 5.4. Договору загальна вартість договору визначається сумарною вартістю всіх виконаних постачальником і прийнятих покупцем заявок протягом терміну дії договору. Ціна за одиницю товару встановлюється сторонами у специфікаціїта/або рахунку-фактурі до договору. Погоджена сторонами ціна товару, що вказана в рахунку-фактурі на оплату його вартості, а також видатковій накладній, якою оформлюється його приймання-передача, є звичайною ціною, що відповідає рівню справедливих ринкових цін.
Пунктом 5.6 Договору передбачено, що покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника , якщо інше не передбачено в додатках до даного договору. Оплата здійснюється протягом п`яти робочих днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником. При цьому сторони домовились про те, що у разі отримання покупцем товару за який не було проведено оплату, обов`язок з проведення оплати у покупця виникає на десятий календарний день з моменту отримання товару.
Поставка товару здійснюється протягом десяти календарних днів з моменту отримання постачальником коштів за відповідну партію товару, якщо інше не буде узгоджено сторонами.   
Відповідно до п. 6.2.3 Договору покупець зобов`язаний оплатити товар у розміри та терміни, встановлені цим договором. 
Згідно із п. 7.2. Договору за прострочення оплати за належним чином поставлений товар, постачальник має право нарахувати  покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період заборгованості, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочки. 
Пунктом 9.1. Договору встановлено, що усі спори або розбіжності, що виникають між сторонами за цим договором або у зв`язку з його виконанням, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.
Відповідно до п. 9.2. Договору якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.
Згідно п. 11.1 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками підприємств і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх взаємних зобов`язань.
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму                            3 272 098 грн 64 коп., що підтверджується такими доказами:
- видатковою накладною № КИФ610 від 11.02.2019 на суму 356 799 грн 76 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ610 від 11.02.2019, довіреністю на отримання товару № 51 від 08.02.2019 (а. с. 13-15);
- видатковою накладною № КИФ739 від 15.02.2019 на суму 327 797 грн 52 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ739 від 15.02.2019 (а. с. 16-17);
- видатковою накладною №КИФ836 від 20.02.2019 на суму 317 005 грн 34 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ836 від 20.02.2019 (а. с. 18-19);
- видатковою накладною № КИФ1080 від 04.03.2019 на суму 269 229 грн 17 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1080 від 04.03.2019, довіреністю на отримання товару № 116 від 01.03.2019 (а. с. 20-22);
- видатковою накладною № КИФ1090 від 04.03.2019 на суму 21 840 грн 50 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1090 від 04.03.2019, довіреністю на отримання товару № 119 від 04.03.2019 (а. с. 23-25); 
- видатковою накладною № КИФ1165 від 06.03.2019 на суму 7 106 грн, товарно-транспортною накладною № КИФ1165 від 06.03.2019 (а. с. 26-27);
- видатковою накладною № КИФ1166 від 06.03.2019 на суму 349 988 грн 17 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1166 від 06.03.2019 (а. с. 28-29);
- видатковою накладною № КИФ1676 від 27.03.2019 на суму 100 492 грн 02 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1676 від 27.03.2019, довіреністю на отримання товару № 175 від 27.03.2019 (а. с. 30-32);
- видатковою накладною № КИФ1836 від 02.04.2019 на суму 18 142 грн, товарно-транспортною накладною № КИФ1836 від 02.04.2019, довіреністю на отримання товару № 231 від 02.04.2019 (а. с. 33-35);
- видатковою накладною №КИФ1837 від 02.04.2019 на суму 255 318 грн 76 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1837 від 02.04.2019, довіреністю на отримання товару №187 від 02.04.2019 (а. с. 36-38);
- видатковою накладною №КИФ1932 від 05.04.2019 на суму 134 617 грн 48 коп., товарно-транспортною накладною №КИФ1932 від 05.04.2019 (а. с. 39-40);
- видатковою накладною № КИФ1933 від 05.04.2019 на суму 323 247 грн 76 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ1933 від 05.04.2019 (а. с. 41-42);
- видатковою накладною №КИФ3511 від 18.06.2019 на суму 425 142 грн 53 коп., товарно-транспортною накладною № КИФ3511 від 18.06.2019, довіреністю на отримання товару №381 від 14.06.2019 (а. с. 43-45);
- видатковою накладною №КИФ4005 від 10.07.2019 на суму 365 371 грн 63 коп. товарно-транспортною накладною № КИФ4005 від 10.07.2019, довіреністю на отримання товару №454 від 09.07.2019 (а. с. 46-48).
Відповідач, в свою чергу, не виконав свої зобов`язань в повній мірі, а саме, допустив прострочення виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленої продукції у визначений сторонами строк.
Зокрема, як вбачається з позовної заяви та банківської виписки (а. с. 50) відповідачем були проведені наступні платежі:
1. Видаткову накладну № КИФ610 від 11.02.2019 на загальну суму 356 799 грн 76 коп. відповідач мав оплатити до 21.02.2019. Партія товару була оплачена 06.03.2019.
2. Видаткову накладну № КИФ739 від 15.02.2019 на загальну суму 327 797 грн 52 коп. відповідач мав оплатити до 25.02.2019. Партія товару була оплачена 06.03.2019.
3. Видаткову накладну № КИФ836 від 20.02.2019 на загальну суму 317 005 грн 34 коп. відповідач мав оплатити до 02.03.2019. Партія товару була оплачена 14.03.2019.
4. Видаткову накладну № КИФ1080 від 04.03.2019 на загальну суму 269 229 грн 17 коп. відповідач мав оплатити до 14.03.2019. Партія товару була оплачена 01.04.2019.
5. Видаткову накладну № КИФ1090 від 04.03.2019 на загальну суму 21 840 грн 50 коп. відповідач мав оплатити до 14.03.2019. Партія товару оплачена своєчасно.
6. Видаткову накладну № КИФ1165 від 06.03.2019 на загальну суму 7 106 грн відповідач мав оплатити до 16.03.2019. Партія товару була оплачена 27.03.2019.
7. Видаткову накладну № КИФ1166 від 06.03.2019 на загальну суму 349 988 грн 17 коп. відповідач мав оплатити до 16.03.2019. Партія товару була оплачена 01.04.2019.
8. Видаткову накладну № КИФ1676 від 27.03.2019 на загальну суму 100 492 грн 02 коп. відповідач мав оплатити до 06.04.2019. Партія товару була оплачена 20.05.2019.
9. Видаткову накладну № КИФ1836 від 02.04.2019 на загальну суму 18 142 грн відповідач мав оплатити до 12.04.2019. Партія товару була оплачена 20.05.2019.
10. Видаткову накладну № КИФ1837 від 02.04.2019 на загальну суму 255 318 грн 76 коп. відповідач мав оплатити до 12.04.2019. Партія товару була оплачена 18.06.2019.
11. Видаткову накладну № КИФ1932 від 05.04.2019 на загальну суму 134 617 грн 48 коп. відповідач мав оплатити до 15.04.2019. Партія товару була оплачена 18.06.2019.
12. Видаткову накладну № КИФ1933 від 05.04.2019 на загальну суму 323 247 грн 76 коп. відповідач мав оплатити до 15.04.2019. Партія товару була оплачена 09.07.2019.
13. Видаткову накладну № КИФ3511 від 18.06.2019 на загальну суму 425 142 грн 53 коп. відповідач мав оплатити до 28.06.2019. Партія товару була оплачена частково, з порушення договірних строків. Заборгованість по вказаній накладній складає 316 567 грн 80 коп. 
14. Видаткову накладну № КИФ4005 від 10.07.2019 на загальну суму 365 371 грн 63 коп. відповідач мав оплатити до 20.07.2019. Товар, поставлений по вказаній накладній не був оплачений. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Згідно із  ст. 11 Цивільного кодексу України  та  ст. 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до  ст. 20 Господарського кодексу України  держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Як убачається із встановлених обставин у цій справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення Договору поставки №28/01 від 28.01.2019.
За приписами ч. 1  ст. 175 Господарського кодексу України  майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених  Господарським кодексом України.
З положень  ст. 509 ЦК України,  ст. 173 Господарського кодексу України  вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до  ст. 626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Нормами  ст.627 ЦК України  встановлено свободу договору, тобто відповідно до  ст.6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Також, ч. 1  ст. 628 ЦК України  унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір, відповідно до  ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами  ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1  ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона  (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1  ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 692 Цивільного кодексу України  покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар на загальну суму 3 272 098 грн 64 коп., а відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату поставленого товару, а саме, відповідачем були сплачені відповідачу грошові кошти в сумі 2 590 159 грн 21 коп.
Тобто, у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в сумі 681 939 грн 43 коп.
Згідно зі  ст. 193 Господарського кодексу України  та ст. ст.  525,  526 Цивільного кодексу України  зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.
Відповідно до  ст.530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу  ст. 599 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1  ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення 681 939 грн 43 коп. основної заборгованості, а як наслідок – її задоволення.
Щодо позовної вимоги про стягнення пені в сумі 91 734 грн 87 коп., нарахованої за період з 21.08.2019 по 21.02.2020, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України  порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Статтею 549 Цивільного кодексу України  встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Стаття 230 Господарського кодексу України  штрафними санкціями у розумінні цього  Кодексу  визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частина 4  статті 231 Господарського кодексу України  встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6  ст.232 Господарського кодексу України).
Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок розміру пені, апеляційний господарський суд зазначає, що позивачем були допущені помилки, а саме нарахування пені на заборгованість по видатковим накладним № КИФ 3511 від 18.06.2019 та № КИФ 4005 від 10.07.2019 здійснено з перевищенням встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку.
Тому, здійснивши власний перерахунок розміру пені, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, за видатковою накладною № КИФ 3511 від 18.06.2019 з суми заборгованості 316 567 грн 80 коп. за період з 21.08.2019 (початок періоду відповідно до розрахунку позивача) по 28.12.2019 сума пені становить 35 663 грн 75 коп., а за видатковою накладною № КИФ 4005 від 10.07.2019 з суми заборгованості 365 371 грн 63 коп. за період з 21.08.2019 по 20.01.2020 - 47 378 грн 19 коп. Загальна сума пені складає 83 041 грн 94 коп. та саме така сума пені підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, а в стягненні 8 692 грн             93 коп. пені слід відмовити.
Щодо стягнення 3% річних у сумі 28 395 грн 68 коп., суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Здійснивши перевірку зробленого позивачем розрахунку 3% річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про його правильність, а як наслідок – задоволення позову в цій частині у повному обсязі.
Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання позивачем п. п. 9.1., 9.2. Договору щодо направлення відповідачу листів чи претензій, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №  15-рп/2002  (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини 2  статті 124 Конституції України  стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Отже, не надсилання відповідачу листів, претензій або іншим документів з вимогою оплати заборгованості не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості.
Відповідно до    ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів      ст. 74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до      ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі № 906/1017/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" - без задоволення.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд                                                                  
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 27.04.2021 у справі № 906/1017/20 - без змін.
2. Справу № 906/1017/20 надіслати Господарському суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" серпня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.