П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 568/166/17
Провадження № 22-ц/4815/1080/21

Головуючий у Радивилівському районному суді 
Рівненської області: суддя Троцюк В.О.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено о 13 год. 06 хв.
28 травня 2021 року в м. Радивилів Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Шимків С.С., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
в с т а н о в и в :
       У березні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, де, з урахуванням поданої в порядку ст. 49 ЦПК України просила розділити майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши відповідачу автомобіль марки Great Wall Hover, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 202 000 гривень та стягнути з останнього Ѕ частину вартості виділеного майна в сумі 101 100 гривень. 
       25 липня 2018 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, де вимагав стягнути на свою користь з ОСОБА_2 80 888 гривень за поліпшення нерухомого майна в порядку ст. 62 СК України, 30 886 гривень за рухоме майно в порядку п.1 ч.1 ст. 57 СК України, 53 264 гривень за завдану здоров`ю шкоду в порядку ст.ст. 1163-1165 ЦК України, 27 500 гривень неотриманого доходу в порядку ст. 58 СК України та зобов`язати відповідача повернути дві каблучки вартістю 14 626 гривень. 
       Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року в продовженні процесуального строку ОСОБА_1 для подання зустрічного позову відмовлено та повернено зустрічний позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя заявнику.
       Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 пропустив процесуальний строк для подання до суду зустрічного позову без поважних причин.
       На судове рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість. На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що строк подання зустрічної позовної заяви ним не був пропущений, а зареєстровано її було 25 липня 2018 року за згодою головуючого у судовому засіданні, який роз`яснив про таке право після вивчення поданих відповідачем згідно з чинною на той час редакцією Цивільного процесуального кодексу України заперечень. Покликався на те, що захист своїх порушених прав розпочав саме з подання заперечень і не був обізнаний про необхідність подання відзиву та можливість звернення до суду із зустрічним позовом. Вважав, що поділу підлягає усе майно подружжя, а не лише його частина, тобто автомобіль. Крім того, зважав на порушення районним судом розумних строків розгляду справи. 
       З наведених підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги в частині щодо прийняття зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя.
       У поданому відзиві ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки при її постановленні судом було дотримано вимог законодавства. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідив та перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       За змістом ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
       Згідно зі ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
       Відповідно до ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
       Як видно з ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року, відповідачу було роз`яснено його право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується відзив відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
       З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Радивилівського районного суду від 18 березня 2018 року ОСОБА_1 отримав у квітні 2018 року. 23 травня 2018 року він подав заперечення на позовну заяву і лише 25 липня 2018 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву.
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми процесуального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову у зв`язку із порушенням відповідачем процесуального строку. 
       Відповідно до ч.3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 ЦПК України, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
       Позови хоч і виникають з одних правовідносин, однак не є взаємопов`язаними, що вказує на відсутність потреби у їхньому спільному розгляді. 
       Відповідач не позбавлений можливості захистити свої права та інтереси, шляхом звернення до суду на загальних підставах.
       Презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього, тому доводи заявника з цього приводу на увагу не заслуговують. Правова основа презумпції знання законодавства полягає у тому, що обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: "Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності", яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.
       Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2021 року - без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
       Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                  С.В. Хилевич

Судді:                                                                                                Шимків С.С.
                                                                                       
                                                                               Н.М. Ковальчук