Єдиний унікальний номер 226/71/21 
Номер провадження 22-ц/804/1532/21        

Номер провадження 22-ц/804/1532/21  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

      06 липня 2021 року                                     Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                 судді-доповідача: Новікової Г.В. 
                                                                 суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.

      розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення  Димитрівського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року (ухваленого під головуванням судді Коваленко Т.О. у м. Мирноград Донецької області) у цивільній справі №226/71/21 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування, -
  В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»   звернулося до суду з вказаним позовом,в обґрунтування якого посилалося на те, що 30.01.2019 року між ПАТ ««Акціонерний банк «Укргазбанк»    та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в вигляді заяви-договору   №2019/І_С/376-Z0597072-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк», на підставі якої відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту. ОСОБА_1   надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн, щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн, відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних. 
Своїми підписами в заяві-договорі сторони підтвердили досягнення всіх істотних умов для даного виду договорів.
Відповідач активно користувався грошовими коштами, що знаходились на його рахунку, проте зворотних надходжень від відповідача не вистачало для покриття його витрат, у зв`язку з чим станом на 19.08.2020 року виникла заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування в сумі 17463,87 грн., з яких 13521,58 грн. – поточна заборгованість по кредиту, 1878,17 грн. – прострочена заборгованість по кредиту, 412,30 грн. – поточна заборгованість по процентах, 1651,82 грн. – прострочена заборгованість по процентах.
З метою досудового врегулювання спору 07.08.2020 року на адресу відповідача  було направлено вимогу про повернення кредиту, яку відповідач залишив без виконання.  
Просив стягнути з ОСОБА_1   на   користь Банку вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений при зверненні до суду.
     Рішенням  Димитрівського міського суду від 25 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено  частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 4488,38 гривень, судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 540,21 гривень.
      В апеляційній скарзі ПАТ«Акціонерний банк «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає,що суд першої інстанції дійшов  помилкового висновку про відсутність законних підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами в повному обсязі. Судом не враховано,що заява-договір містить всі умови надання коштів і сторони підтвердили,що досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.
     Незгода відповідача з позовними вимогами викладена в заяві про розгляд справи у його відсутність без будь-якого обґрунтування чи наведення доказів,що свідчить про небажання відповідача відповідати за зобов`язаннями перед позивачем.
   Відзив на позовну заяву відповідач не надав,не заперечував щодо будь-яких умов договору,не оспорював такі умови,не виказував будь-яких заперечень щодо недійсності, неукладеності чи нікчемності договору в цілому або будь-якої з його частин.
    Висновки суду про недосягнення сторонами згоди щодо всіх необхідних умов договору є безпідставними.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 17463,87 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає  частковому  задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не був проінформований про умови кредитування за конкретним договором ,а саме про сплату процентної ставки. А тому з урахуванням сплачених відсотків визначив заборгованість за тілом кредиту в сумі 4488,38 грн..
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права .
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) 
позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
    Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.  
Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 року між ПАТ«Акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками АБ «Укргазбанк» шляхом підписання заяви-договору №2019/І_С/376-Z0597072-01, на підставі  чого відкрито поточний рахунок в гривні та видано платіжну карту.
Відповідно до  заяви-договору  відповідачу було надано кредит у формі встановленого ліміту на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн., щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн., відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних.   Заява-договір з зазначеними  умови щодо паспорту споживчого кредиту  містить підпис як представника позивача так і підпис ОСОБА_1 (а.с.29-30).
Таким чином відповідач був повідомлений  про умови кредитування та узгодив  саме ті умови, про які вважав узгодженими банк.
     За укладеним договором банк виконав свої зобов`язання та передав кредитні кошти позичальнику, який у свою чергу не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань та не повернув їх та проценти за користування кредитними коштами.
   В підтвердження укладання договору позивачем надано копію заяви-договору №2019/І_С/376-Z0597072-01 від 30 січня 2020 року з підписом  клієнта. 
За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до положень  ст.12, ч.1 ст. 81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
    Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредитних коштів; строк, на який одержано кредитні куошти; варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 , при цьому останній свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його. Таким чином, при підписанні кредитного договору ОСОБА_1   погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання.  Вказаний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним.  Доказів того, що договір кредиту оспорювався відповідачем  матеріали справи не містять.
Таким чином позивач за допомогою належних та допустимих доказів довів наявність договірних відносин із відповідачем та передачу йому грошових коштів на умовах, погоджених з останнім, та наявність заборгованості за договором кредиту.Однак відповідач, на якого покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме, надати докази того, що кредитні кошти повернуті позикодавцю або спростувати суми боргу, заявленого позивачем, не надав під час розгляду справи жодних доказів в спростування позовних вимог. 
Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами з видачею кредитних коштів ОСОБА_1   апеляційний суд вважає належними та допустимими.
Згідно наданого позивачем розрахунку ОСОБА_1 станом на 19.08.2020 року  має заборгованість в розмірі 17463,87 грн., з яких: 13521,58 грн. – поточна заборгованість по кредиту, 1878,17 грн. – прострочена заборгованість по кредиту, 412,30 грн. – поточна заборгованість по процентах, 1651,82 грн. – прострочена заборгованість по процентах .
Отримання коштів ОСОБА_1 та їх використання підтверджено випискою із  його особового рахунку.
Наданий   розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано жодним належним та допустимим доказом. 
Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не отримував та не користувався кредитом. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.
    На адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору 07.08.2020 року позивачем направлялась вимога про повернення кредитних коштів в загальному розмірі 17463,87 грн., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.34,35).
    Судом першої інстанції не прийнято до уваги,   що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку  не повернуті.
За встановлених обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню в повному обсязі.
     Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
     Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
     Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.  
Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2019 року між ПАТ«Акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1   укладено договір  №2019/І_С/376-Z0597072-01, згідно з умовами якого останній отримав споживчий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку  на строк кредитування з 30.01.2019 року по 29.01.2020 року (12 місяців) з можливою сумою кредиту до 300000 грн., щомісячним платежем по кредиту 7% мінімум 50 грн., відсотковою ставкою 36% річних і відсотковою ставкою на прострочену заборгованість 48% річних.      
     В підписаній відповідачем заяві-договорі зазначено розмір процентної ставки за кредитом, тобто розмір процентної ставки за користування кредитом таким чином між сторонами погоджено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що заява-договір містила умови кредитування із використанням банківської карти, в якій зазначено щомісячний платіж по кредиту 7% мінімум 50 грн., відсоткову ставку 36% річних і відсоткову ставку на прострочену заборгованість 48% річних, підписані особисто ОСОБА_1 .. 
    Таким чином відповідач  був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним. 
    Тому умови кредитування із використанням кредитної карти розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 30.01.2019 року шляхом підписання заяви-договору, а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Із виписки  із особового рахунку  ОСОБА_1 вбачається, що відповідач використовував картку   та частково виконував зобов`язання по погашенню кредиту .
     Зазначене є належними та допустимими доказами  отримання відповідачем кредиту. 
     Відповідачем кредитний договір не оспорювався в судовому порядку.
     За встановлених обставин висновок суду першої інстанції в частині того, що відповідачем не було узгоджено сплату процентів за користування кредитом, суперечить встановленим обставинам.
В підтвердження позовних вимог Банк надав розрахунок  заборгованості за споживчим кредитом, із якого вбачається, що станом на 19.08.2020 року утворилася заборгованість в розмірі 17463,87 грн., з яких: 15399,75 грн. - заборгованість по кредиту, 2064,12 грн. –  заборгованість по процентах .     
      Банк просить стягнути заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 19.08.2020 року  в сумі 2064,12 грн..
     Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
     Тобто  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.   Така позиція висловлена  в постанові Верховного Суду №14-10цс18.
    Строк дії  договору  встановлено до 29.01.2020 року. 
    Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом  лише до 29 січня 2020 року, тобто  у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії договору. Подальше нарахування процентів  є безпідставним.
    З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу заборгованості за користування кредитом поза межами строку дії договору,тобто після 29.01.2020 року.
    За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися  з розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами   процентної ставки  за період з  30.02.2019 року по 29.01.2020 року, що згідно розрахунку заборгованості становить 546,70 грн . ( 2064,12 грн. – загальна заборгованість по процентах на 19.08.2020 року-1517,42 грн.-  сплачена заборгованість по процентах   поза межами дії договору).  
    Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
    Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту  станом на 19.08.2020 року становить  15399,75 грн., з яких: 13521,58 грн. – поточна заборгованість по кредиту, 1878,17 грн. – прострочена заборгованість по кредиту.
    Сплачена заборгованість по процентах  поза межами дії договору становить 1517,42 грн..Таким чином зазначена сума підлягає зарахуванню в заборгованість за тілом кредиту і заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 13882,33 грн., виходячи із розрахунку:15399,75 грн.- загальна заборгованість за тілом кредиту -  1517,42 грн.(переплачена сума за процентами).      
   За встановлених обставин  суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в повному обсязі та процентів за користування кредитними коштами.  
     Висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять підтверджень, зміст яких саме Тарифів і Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ АБ «Укргазбанк» розумів відповідач,зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами є безпідставним. Оскільки саме в заяві-договорі зазначені умови про сплату відсотків та їх розмір,з чим погодився відповідач,підписавши заяву-договір, та будь-яких заперечень з цього приводу не надав.
     Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення   не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального  та процесуального права, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення 

заборгованості за тілом кредиту в сумі 13882,33 грн., та заборгованості за процентами в сумі 546,70 грн..
    Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки позовні вимоги ПАТ«Акціонерний банк «Укргазбанк» підлягають задоволенню частково, тому розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом (2102 грн.) та з апеляційною скаргою (3153 грн.) підлягає стягненню з відповідача на   користь банку пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі  4341,68 грн. (розмір заявлених вимог – 17463,87 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню –14429,03 грн ( 82,62 %).  
     Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 17463,87 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково. 
Рішення  Димитрівського міського суду від 25 лютого 2021 року скасувати. 
    Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування задовольнити частково.
     Стягнути з ОСОБА_1    на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»   заборгованість за  договором комплексного банківського обслуговування №2019/І_С/376-Z0597072-01 від 30.01.2019 року  станом на 19.08.2020 року в сумі 14429,03 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять гривень 03 копійки),  яка складається з наступного: сума заборгованості за тілом кредиту – 13882,33 грн., сума заборгованості по відсотках за користування кредитом – 546,70 грн.
В задоволенні  іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1    на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»  судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4341,68 грн.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: