Постанова
Іменем України
 
28 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/42/19-ц
провадження № 61-11321св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство закордонних справ України, Генеральна прокуратура України,
особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М.,              Мараєва Н. Є., 
ВСТАНОВИВ :
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся  із позовом до Міністерства закордонних справ, Генеральної прокуратури України про захист честі, гідності і ділової репутації.
Позов мотивований тим, що 15 березня 2016 року, 06 березня 2017 року, 11 січня 2018 року та 10 липня 2018 року Посольство України в Канаді надіслало до Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади листи, у яких містилась інформація про те, що він підозрюється у кримінальних провадженнях і стосовно нього проводяться розслідування.
Вказує, що інформація, викладена у цих листах, є недостовірною, негативною і такою, що підлягає спростуванню, оскільки жодних розслідувань чи процесуальних дій щодо нього у період надсилання листів не проводилося, він не перебував у статусі підозрюваного і всі претензії правоохоронних органів до нього були зняті як необґрунтовані, що підтверджується численними відповідями всіх правоохоронних органів України та довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України.
Посилаючись на те, що поширення недостовірної інформації відповідачами завдало значної шкоди його репутації, оскільки  спричинили застосування, а потім збереження стосовно нього обмежувальних санкцій, які були застосовані Урядом Канади 05 березня 2014 року, просив визнати недостовірною і такою, що порушує його особисті немайнові права, інформацію викладену в листах Посольства України в Канаді від 15 березня 2016 року, від 06 березня 2017 року, від 11 січня 2018 року та від 10 липня 2018 року на підставі інформації, наданої Генеральною прокуратурою України до Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади, та зобов`язати Міністерство закордонних справ України з метою спростування недостовірної інформації надправити лист Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади, в якому повідомити про прийняте у цій справі судове рішення з викладенням його резолютивної частини протягом десяти календарних днів з дня набрання таким рішенням законної сили.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року позов задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1   інформацію, викладену у листах Посольства України в Канаді на підставі інформації, наданою Генеральною прокуратурою України, до Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади, а саме:
У листі від 15 березня 2016 року № 6114/22-012-21 наступного змісту:
«… наразі проводяться два розслідування, пов`язані з ОСОБА_1 : Він підозрюється у привласненні державного майна через зловживання службовим становищем (Кримінальний кодекс України, ст. 191 п.3);
Генеральна прокуратура України підтверджує інформацію про причетність … пана ОСОБА_1 , до зловживання владою, що призвело до численних жертв і смертей під час мирних протестів в Україні зимою 2013-2014 р.р., а також в організації умисних вбивств, вчинених у спосіб, що є небезпечним для великої кількості людей (Кримінальний Кодекс України, ст. 27 п.3, ст. 365 п. 3, ст. 115 п. 1, 5, 12). … Генеральна прокуратура України продовжує вважати, що ім`я пана ОСОБА_1 повинно залишатися у Списку до Положень про заморожування активів корумпованих іноземних посадових осіб (Україна)».
У листі від 06 березня 2017 року № 6114/22-012-17 наступного змісту:
«…наразі проводиться два розслідування», пов`язані з ОСОБА_1 : Він підозрюється у привласненні державного майна через зловживання службовим становищем; Генеральна прокуратура України підтверджує інформацію про причетність … пана ОСОБА_1 , до зловживання владою, що призвело до численних жертв і смертей під час мирних протестів в Україні зимою 2013-2014 рр., а також до організації умисних вбивств, вчинених у спосіб, що є небезпечним для великої кількості людей. Розслідування за двома справами тривають зараз. Тому Генеральна прокуратура України продовжує вважати, що ім`я пана ОСОБА_1 повинно залишитися у Списку до Положень про заморожування активів корумпованих іноземних посадових осіб (Україна), SOR/2014-44».
У листі від 11 січня 2018 року № 6114/22-012-2 наступного змісту:
«…наразі проводяться два розслідування, пов`язані з ОСОБА_1 : він підозрюється у незаконному збагаченні через зловживання службовим становищем (розслідування проводиться Національним антикорупційним бюро України); Генеральна прокуратура України підтверджує про причетність … пана ОСОБА_1 , до зловживання владою, що призвело до численних жертв і смертей під час мирних протестів в Україні зимою 2013-2014 р.р., а також до організації умисних вбивств, вчинених у спосіб, що є небезпечним для великої кількості людей.
Розслідування за двома справами, у яких може брати участь ОСОБА_1 , тривають зараз, а дія рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року не поширюється на них.
Тому Генеральна прокуратура України продовжує вважати, що ім`я пана ОСОБА_1 повинно залишатися у Списках до Положень про заморожування активів корумпованих іноземних посадових осіб, оскільки заморожування його активів сприятиме компенсуванню шкоди, яку було нанесено злочинами, до яких може бути причетний ОСОБА_1 ».
У листі від 10 липня 2018 року № 6114/22-012-70 наступного змісту:
«Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42014100000000209 за фактами загроз народним депутатам України, зловживання владою одного з керівників Адміністрації Президента України, а також привласнення коштів Київського національного університету та Київського та Київського національного економічного університету на загальну суму 137639.02 грн, можливого привласнення сум незаконних виплат колишнім співробітником Адміністрації Президента України в особливо великих розмірах (незаконне збагачення), підробка підпису пана ОСОБА_1 у нотаріально засвідченій довіреності невстановленою особою, підробка рішень 3-го Всеукраїнського Конгресу представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, якими затвердили трьох членів Вищої ради юстиції та їх подальше використання на підставі пункту 1 статті 346, п. 1 ст. 364, п. 3 ст. 191, п. 3 ст. 368-2, п. 1, 3, 4 ст. 358, п. 1 ст. 353 Кримінального Кодексу України.
Пан ОСОБА_1 може бути притягнутий до відповідальності за цим кримінальним провадженням після проведення всіх необхідних слідчих дій.
Рішенням Генерального прокурора України від 30 листопада 2017 року слідчим Національного антикорупційного бюро України було доручено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017000000004815 про те, що в період з липня 2011р. по 31 грудня 2013р. посадова особа, яка займала посаду Радника Президента України - начальника Головного управління із судової реформи і судової системи, а пізніше - Радника Президента України, отримав незаконні виплати на загальну оціночну суму 26 млн.грн (в особливо великих розмірах) на підставі п.3 статті 368-2 КК України».
Зобов`язано Міністерство закордонних справ України з метою спростування недостовірної інформації направити лист в Департамент закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади, в якому повідомити про прийняте у цій справі рішення суду з викладенням його резолютивної частини протягом 10 календарних днів з дня набрання таким рішенням законної сили.
Вирішено питання щодо судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час поширення оспорюваної інформації позивач не мав процесуального статусу в жодному кримінальному провадженні та не мав стосунку до жодних кримінальних правопорушень, а тому поширена відповідачами інформація про наявність підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, яка фактично є твердженням про його причетність до кримінальних проваджень або кримінальних правопорушень, є недостовірною і такою, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, оскільки створює уявлення про те, що він причетний до протиправних дій на території України, що у свою чергу, призвело до збереження обмежувальних заходів (санкцій) щодо нього, застосованих Урядом Канади 05 березня 2014 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Міністерства закордонних справ України залишені без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу Генеральної прокуратури України залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишено без змін.
Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 -                ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України, Генеральної прокуратури України про захист честі, гідності та ділової репутації, закрито.
Постанова обґрунтована тим, що оскарженим рішенням зобов`язано саме Міністерство закордонних справ України з метою спростування недостовірної інформації надіслати лист до Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року не містить висновку, судження чи прямої вказівки про права та обов`язки ОСОБА_2 або Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади. Виходячи з встановлених обставин не вбачається наявності порушеного законного інтересу ОСОБА_2 , який звернувся з апеляційною скаргою.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2020 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, передати справу на новий розгляд до Київського апеляційного суду. 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд постановив оскаржену ухвалу за відсутності належних доказів надіслання ОСОБА_1 (його представником) копії клопотання від 01 червня 2020 року та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Суд апеляційної інстанції не розглянув докази, про які зазначено в апеляційній скарзі та які додані до апеляційної скарги, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Було порушено право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя. Суд першої та апеляційної інстанції неправомірно не залучив до участі у справі як третьої особи ОСОБА_2 та Департамент закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади в особі Посольства Канади в Україні. Апеляційним судом не розглянуті клопотання представника ОСОБА_2 про залучення до участі у справі ОСОБА_2 та Департамента закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади в особі Посольства Канади в Україні. Апеляційний суд неповно та односторонньо дослідив обставини справи, порушив принцип змагальності сторін та право ОСОБА_2 на доведення обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог. 
Позиція інших учасників справи
У вересні 2020 року   ОСОБА_1 надав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_6 , у якому просить  залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року - без змін. 
Відзив мотивований тим, що позивач вірно визначив коло учасників справи і дана обставина була перевірена судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій. ОСОБА_2 не посилається на те, яким саме чином рішення Печерського районного суду від 26 лютого 2019 року безпосередньо встановлює, змінює, обмежує або припиняє його права та обов`язки, які негативні наслідки настають для нього безпосередньо у результаті ухвалення оскаржуваного рішення суду, а також, де конкретно у рішенні суду міститься висновок або судження суду чи пряма вказівка про його права та обов`язки або права та обов`язки Департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади.  Питання персональної відповідальності ОСОБА_2 за внесення в офіційному листи завідомо неправдивих відомостей стосовно ОСОБА_1 є предметом іншого провадження, зокрема, кримінального. Докази, які були долучені до клопотання про закриття провадження у справі, були у учасників справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/42/19-ц, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
У вересні 2020 року матеріали цивільної справи № 757/42/19-ц надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року  відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання, яке підписано представником ОСОБА_3 , про розгляд справи за їх участю, справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 13 серпня 2020 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права). 
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження                                № 61-2417сво19) зроблено висновок, що:
«аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».
У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що:
«у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18) зазначено, що:
«відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Частиною третьою статті 352 ЦПК України передбачено, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони у справі не посилались, що за договором позики від 07 липня 2015 року ОСОБА_1 були одержані кошти, які використані в інтересах його сім`ї з ОСОБА_3 . Обсяг зобов`язань ОСОБА_3 у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився. З огляду на викладене, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувались, апеляційний суд закрив апеляційне провадження».
При з`ясуванні питання про те чи вирішив суд першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції зазначив, що: «майно ОСОБА_3 у дуже стислі строки, з допущенням порушень встановленого порядку, вибуло з його володіння поза його волею, та на виконання оскаржено рішення суду перейшло у власність позивача. За таких обставин колегія суддів зробила висновок, що ОСОБА_3 має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо повернення сторін у справі до первісного стану їх прав та обов`язків, які останні мали до ухвалення оскарженого рішення, а тому має право на подання своїх доводів щодо реальності правочину, який є предметом спору, оскільки від цього залежить доля майна яке неправомірно та поза його волею вибуло з його власності у власність відповідача. Крім того рішення суду також стосується прав власності апелянта на майно, яке на виконання оскарженого рішення перейшло у власність позивача, оскільки зважаючи на доведеність порушень при перереєстрації прав на належні йому квартири на ОСОБА_2 , подальше відчуження майна в законному полі бути створювати суттєві перешкоди у його витребуванні в подальшому та позбавить його прав на користування цим майном».
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, апеляційний суд зобов`язаний був виконати вимоги частини першої статті 352 та пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а тому відсутність правильних та обґрунтованих висновків про порушення прав та інтересів особи, яка подала апеляційну скаргу, ухваленим рішенням суду першої інстанції виключає можливість залишення оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
Позивач звернувся до Міністерства закордонних справ, Генеральної прокуратури України з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації через поширення недостовірної інформації, викладеної у листах Посольства України в Канаді. 
Визначивши, що Міністерство закордонних справ України здійснює керівництво закордонних дипломатичних установ та є юридичною особою, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  належним відповідачем у справі про направлення Посольством України в Канаді листів до департаменту закордонних справ, торгівлі та розвитку Канади є саме Міністерство закордонних справ України.
Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд правильно зазначив, що оскарженим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалися.
Суд апеляційної інстанції в відповідності до норм цивільного процесуального законодавства належним чином дослідив питання щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, але подала апеляційну скаргу на рішення суду. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  В. І. Крат     
 
Судді:                                                                                         Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар 
 
Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                 М. М. Русинчук