П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7173/19	

                                                      Головуючий І інстанції Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 20.10.2020р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
29.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просив суд:
- скасувати наказ ГУ НП в Одеській області від 02.08.2016р. №753 о/с в частині визначення вислуги років для виплати йому надбавки за вислугу років терміном 02 роки 06 місяців 08 днів;
- зобов`язати ГУ НП в Одеській області зарахувати до його вислуги років наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років в податковій міліції, що станом на 06.11.2015р. становила - 15 років 11 місяців 25 днів, та провести відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення з врахуванням цієї вислуги років в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в органах поліції з 06.11.2015р. по 02.07.2016р., а також скласти та надіслати відповідний грошовий атестат з виправленими відомостями до ГУ ПФУ в Одеській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ НП в Одеській області протиправно не включило до вислуги років у поліції наявну у позивача вислугу років у податковій міліції Державної податкової адміністрації України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року (ухваленим       в порядку письмового провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Скасовано наказ ГУ НП в Одеській області від 02.08.2016р. №753-о/с в частині визначення вислуги років позивача для виплати надбавки за вислугу років терміном 02 роки 06 місяців 08 днів. Зобов`язано ГУ НП в Одеській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років в податковій міліції та провести відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення з врахуванням зазначеної вислуги років в частині надбавки за вислугу років за весь час його служби в органах поліції, а також скласти та надіслати відповідний грошовий атестат з виправленими  відомостями до ГУ ПФУ в Одеській області.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 23.11.2020р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2020р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Скаржник також вказує на те, що спірні правовідносини у справі пов`язані з проходженням публічної служби, а тому на вказані обставини поширюються положення КАС України, яким передбачено місячний строк для звернення до суду. Натомість, позивач із спірним наказом від 02.08.2016р. №753 о/с ознайомився значно раніше - 02.08.2016р., а ознайомлюючись з наказом про своє звільнення пересвідчився, що його вислуга на день звільнення не включає до стажу перебування на службі в податковій міліції.
01.12.2020р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ НП в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 в період з 12.11.1999р. по 06.11.2015р. проходив службу в Управлінні податкової міліції ДПА в Одеській області, а з 07.11.2015р. по 02.08.2016р. - в органах МВС та Національній поліції України, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 18.09.1991р. 
Згідно з листом ГУ ПФУ в Одеській області повідомило листом від 19.06.2019р. №1267/П-11, наданим на звернення позивача від 05.06.2019р. щодо обчислення його пенсії, пенсійним органом на підставі подання ГУ НП в Одеській області від 16.01.2017р. №198, доданих до нього грошового атестата від 16.01.2017р. №17, а також довідок про додаткові види грошового забезпечення, що подаються для призначення пенсії, з 03.08.2016р. позивачу була призначена пенсія по інвалідності у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
16.07.2019р. позивач звернувся до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області із письмовою заявою, у якій просив повідомити яким чином встановлений строк вислуги років для нарахування пенсії, та чи був зарахований до страхового стажу час проходження служби в начальницькому складі податкової міліції Державної податкової адміністрації України
Листом від 01.08.2019р. №33/П-63 Сектор з питань пенсійного забезпечення ГУ НП в Одеській області повідомив позивачу, що згідно з його розрахунком вислуги років для призначення пенсії вислуга років становить: у календарному обчисленні (служба в органах податкової міліції, служба в ОВС та Національній поліції) - 16 років 08 місяців 20 днів; час навчання - 01 рік 01 місяць 05 днів. Разом для призначення пенсії вислуга склала - 17 років 09 місяців 25 днів.
Окрім того, листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області від 30.08.2019р. №14/П-414 позивачу додатково повідомлено, що на підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 02.08.2016р. №753 о/с його вислуга років на день звільнення складає - 02 роки 06 місяців 08 днів, а грошовий атестат складено згідно з чинним законодавством. 
Відповідно до грошового атестату №17, вислуга років підполковника поліції ОСОБА_1 станом на 02.08.2016р. визначена - 02 роки 06 місяців 08 днів.
Згідно з наказом начальника ГУ НП в Одеській області від 02.08.2016р. №753 о/с внесені зміни до наказу ГУ НП в Одеській області від 15.06.2016р. №500 о/с в частині звільнення позивача, начальника чергової частини Южненського відділення поліції Комінтернівського відділу поліції ГУ НП в Одеській області. Вважати звільненим відповідно до п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», з 02.08.2016р. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 02 роки 06 місяців 08 днів; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - 17 років 09 місяців 25 днів; всього для призначення пенсії - 17 років 06 місяців 25 днів.
При цьому, відповідачем не зарахована служба ОСОБА_1 у податкової міліції Державної податкової адміністрації України.
Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності оскаржуваного рішення відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх частково необґрунтованими та не заснованими на процесуальному законодавстві, з огляду на наступне.
Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Суд зауважує, що реалізація захисту порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду 1-ї інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем. 
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У відповідності до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Згідно з ч.5 цієї статті, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який є спеціальним для такої категорії справ.
За визначенням, наведеним у п.17 ч.1 ст.4 КАС України, «публічна служба» - це діяльність     на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Так, предметом даного позову фактично є дві взаємопов`язані вимоги, а саме: оскарження наказу відповідача від 02.08.2016р. №753-о/с в частині визначення вислуги років для виплати позивачу надбавки за вислугу років, зобов`язання зарахувати до вислуги років наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років в податковій міліції та кореспондуюча вимога щодо зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення з врахуванням цієї вислуги років в частині надбавки за вислугу років за весь час служби в органах поліції, а також скласти та надіслати відповідний грошовий атестат до ГУ ПФУ в Одеській області.
Отже, спірні правовідносини пов`язані з проходженням публічної служби.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.03.2021р. у справі №813/1792/16.
Наслідки ж пропущення строків звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України, згідно з ч.ч.1,2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення відповідних процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №826/17879/17.
Таким чином, поновленню підлягають виключно порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, відповідно до ч.1 ст.77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Разом із тим, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Так, в обґрунтування наявності підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем вказано, що оскаржуваний наказ виконує виключно інформаційну функцію щодо оголошення вислуги років позивача для виплати надбавки за стаж служби, яка має бути обчислена підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи. Однак, про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши грошовий атестат від ГУ ПФУ в Одеській області, тобто 19.06.2019р. 
Виходячи із зазначеного, позивач вважає, що причини пропуску ним встановленого законом строку звернення до суду поважними.   
Однак, судова колегія зазначає, що вагомим аспектом при вирішенні питання стосовно наявності чи відсутності з боку позивача факту пропуску строку звернення до суду є специфіка даних спірних правовідносин - щодо проходження публічної служби, встановлення обставин, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити певні дії, направлені на їх відновлення.
За загальним правилом обчислення строків звернення до суду здійснюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
Верховний Суд у своїй постанові від 23.04.2020р. по справі №813/3756/17 теж досліджував аналогічне питання строків звернення до адміністративного суду. Так, в цій постанові Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Слід відмітити, що спірні дії та рішення мали місце ще в серпні 2016р. однак, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду лише тільки 29.11.2019р. (т.б. через 3 роки після звільнення).
Як беззаперечно встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції, про порушення свого права позивач дізнався щонайменше 02.08.2016р. (розписка від 02.08.2016р. про отримання витягу      з наказу про звільнення містить особистий підпис позивача), відтак, починаючи з 03.08.2016р., тобто на наступний день після того, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, розпочався перебіг строку на реалізацію ним права на звернення до суду з даним позовом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 фактично не заперечує, що дійсно був обізнаний про своє звільнення та спірний наказ відповідача ще у серпні 2016р.
Колегія суддів враховує, що позивач оскаржує наказ, який має визначену дату - 02.08.2016р., а тому, місячний строк на звернення до адміністративного суду, встановлений ст.122 КАС України, фактично сплив - 02.09.2016р.
При цьому, позивачем не наведено жодних обставин, які перешкоджали йому протягом 3 років звернутися до суду з цього приводу, враховуючи те, що останньому було відомо про дату видання наказу про звільнення, у т.ч. встановлення вислуги років на день його звільнення у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 02 роки 06 місяців 08 днів.
У той же час, посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався в момент отримання від пенсійного органу листа від 19.06.2019р. №1267/П-11, яким йому зокрема було направлено грошовий атестат від 16.01.2017р. №17, висновків суду апеляційної інстанції не змінюють, адже, у даному випадку, строк звернення до суду із даним позовом, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, сплив - 19.07.2019р., а до окружного суду останній звернувся аж 29.11.2019р.
Інших поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали позивачу своєчасно звернутись до суду із вимогами про оскарження наказу відповідача від 02.08.2016р. №753-о/с в частині визначення вислуги років для виплати позивачу надбавки за вислугу років та зобов`язання зарахувати до вислуги років наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років в податковій міліції, позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не наведено та доказів не надано.
Не зазначено позивачем про наявність поважних причин пропуску такого строку і в суді 2-ї інстанції.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія доходить висновку, що позивач, звернувшись 29.11.2019р. до суду із даним позовом щодо оскарження наказу ГУ НП в Одеській області від 02.08.2016р. №753-о/с, пропустив встановлений процесуальним законом місячний строк звернення до суду у спорах щодо проходження публічної служби, у зв`язку із чим, адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення КСУ від 13.12.2011р. №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду та мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення від 21.12.2010р. у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (п.45 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998р. у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain», заява №28090/95). Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (п.44 рішення ЄСПЛ від 28.10.1998р. «Osman v. the United Kingdom», заява №23452/94 та п.54 рішення від 19.06.2001р. «Kreuz v. Poland», заява №28249/95).
Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на вищевикладене, судова колегія доходить висновку по те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті, невірно оцінив докази та допустив порушення норм процесуального права.
За приписами п.3 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Отже, враховуючи, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувати рішення суду першої інстанції та залишити даний адміністративний позов без розгляду.
Керуючись ст.ст.122,123,308,311,315,317,319,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року – скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07.09.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко