ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р. 	Справа № 520/12175/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 17.03.21  по справі № 520/12175/2020
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

14.09.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба (далі по тексту – ХНУПС, позивач), в якому просив суд:
- визнати бездіяльність Харківського національного університету повітряних сил імені І. Кожедуба, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2014-2018 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком як учаснику бойових дій з урахуванням раніше виплачених сум протиправною;
- зобов`язати Харківський національний університет повітряних сил імені І. Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2014-2018 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності ХНУПС позивач за період з 2014 по 2018 роки отримав щорічну разову грошову допомогу до 05 травня у неналежному розмірі, який передбачений частиною п`ятою статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вказану допомогу в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/12175/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Харківського національного університету повітряних сил імені І. Кожедуба (код ЄДРПОУ 24980799, вул. Сумська, буд. 77/79, м. Харків, 61023) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/12175/2020 в повному обсязі, справу направити для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про те, що виплата відповідачем щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за період з 2014 по 2018 із застосуванням порядку та розмірів, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, суперечить частині першій статті 8, частині п`ятій ст. 17 Конституції України та позбавляє позивача права на отримання такої допомоги у належному розмірі, що передбачений частиною п`ятою статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. 
Також позивач, посилаючись на приписи ч.ч. 3,4 ст. 48 КАС України, вказав, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку щодо визначення належного відповідача за позовом та заміну первісного відповідача належним, у зв`язку з чим вважає необхідним направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII отримує щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учасник бойових дій.
22.06.2020 позивач звернувся до відповідача як суб`єкта владних повноважень із заявою про нарахування і виплату вищевказаної допомоги за 2014 – 2018 роки у розмірі 5-ми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Листом від 03.07.2020 № 350/176/100-683/1443 відповідач повідомив, що виплата разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, здійснюється на підставі постанови КМ України про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України на відповідний рік, в якій визначений конкретний розмір цільового фінансування, а разову грошову допомогу до 5 травня, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і «Про жертви нациських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі згідно наданих університетом списків особового складу.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2014-2018 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2014-2018 роки здійснено у належному розмірі відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 02 від 16 квітня 2014 року, № 147 від 31 березня 2015 року, № 141 від 02 березня 2016 року, № 233 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року, оскільки лише з 27 лютого 2020 року положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  визнано неконституційним, а тому прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) не змінює правових відносин між сторонами, що мали місце у 2014-2018 роках.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем невірно визначено відповідача, оскільки належним відповідачем у справі повинен бути саме структурний підрозділ з питань соціального захисту населення Міністерства соціальної політики України, у зв`язку з тим, що ХНУПС безпосередньо не здійснює нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і   “Про жертви нацистських переслідувань”, а проводить лише зарахування отриманих від структурних підрозділів з питань соціального захисту населення Міністерства соціальної політики України грошових коштів на відповідні карткові рахунки військовослужбовців.
При цьому, суд першої інстанції при відкритті провадження у справі не досліджував дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Слід врахувати також позицію Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), відповідно до якої позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Слід відмітити, що таке обмеження на законодавчому рівні   права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками  узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Як підтверджено матеріалами справи позивачу, як учаснику бойових дій виплачено щорічну разову допомогу до 05 травня в травні 2014 року - 795 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року №102; в травні 2015 року - 875 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №147; в травні 2016 року - 920 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141; в травні 2017 року - 1200 грн, що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223; в травні 2018 році - 1265 грн., що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року № 170.
Відповідно до ч.5  ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) щорічно до 5 травня учасникам бойовихдій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
З огляду на те, що приписами  ст.ст. 12, 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, колегія суддів зазначає, що законом чітко встановлений строк, до якого числа проводяться соціальні виплати.
Колегією суддів встановлено, що виплати позивачу щорічної разової допомог до 05 травня проведено в травні місяці відповідно 2014, 2015, 2016, 2017 та 2018 років. 
Отже, з відповідним позовом за 2014 - 2018 роки позивач мав можливість звернутись ще у 2014-2018 роках, однак до суду безпосередньо звернувся лише 14 вересня 2020 року, про що свідчить штамп Харківського окружного адміністративного суду про прийняття позовної заяви, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України. Про поновлення строку звернення до суду позивач клопотань не заявляв та наголошував, що ним не допущено пропуску строку для звернення з даною позовною заявою, з огляду на те, що оскаржується бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період 2014-2018 роки у належному розмірі, що є триваючим правопорушенням та не може бути обмежено будь-яким строком.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
За визначенням, наведеним в ст.ст.12, 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічна разова грошова допомога до 05 травня є періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий розрахунок вказаної допомоги.
Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня ОСОБА_1 вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Однак, позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою, а тому твердження позивача про недопущення ним пропуску для звернення з даною позовною заявою є хибними.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що отримання позивачем листа відповідача від 03.07.2020 № 350/176/100-683/1443 у відповідь на його заяву не змінює дату, з якої позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про намагання позивача розпочати вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти лише в 2020 році, тобто, з пропуском такого строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 та відповідно ч.5 ст.242 КАС України підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції.
Отже, враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції відмову у задоволенні позовної заяви.
Відповідно до  статті 17 Закон України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки ані факту пропуску строку звернення до суду, ані причинам пропуску цього строку, внаслідок чого не застосовано до позовної заяви наслідків пропуску цього строку, передбачених статтею 123 КАС України.
Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України  суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
У свою чергу, згідно з ч.ч.3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/12175/2020, а позовну заяву - залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст.122, 123, ч.4 ст.229, п.8 ч.1 ст.240, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 по справі № 520/12175/2020 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова