ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/159/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (суддя Петренко О.С., повний текст рішення складено 24.03.2021) в адміністративній справі  
за позовом  ОСОБА_1 
до Державної міграційної служби України
третя особа Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області
про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним та скасувати п. 6 наказу Державної міграційної служби України від 14.08.2020 № 146 про визнання недійсними та такими, що підлягають вилученню і знищенню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 10.11.2007, серії НОМЕР_2 від 18.05.2015 та № 900004951 від 26.02.2019.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач у травні 1993 року у віці 6 років прибула в Україну з Республіки Таджикистан разом з батьками, які 14.05.1993 були тимчасово прописані в с. Димине Новоукраїнського району. 
Позивачеві 10.11.2007 ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області видано посвідку серії НОМЕР_1 на тимчасове проживання.
В подальшому позивачеві УДМС в Кіровоградській області було видано посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 18.05.2015 та № НОМЕР_3 від 26.02.2019.
Посадовою особою УДМС України в Кіровоградській області було проведено службову перевірку законності документування посвідкою на постійне проживання в Україні особи без громадянства ОСОБА_2 , за результатом якої 15.06.2020 складено та затверджено висновок про прийняття рішень з порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.
Висновок обґрунтовано тим, що в матеріалах справи ОСОБА_3 містяться довідки органу місцевого самоврядування про постійне місце проживання, судове рішення про встановлення факту постійного проживання на відповідній території, проте особою не надано паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, виданий на ім`я її матері з відміткою про прописку, що не дає можливості підтвердити фактичну реєстрацію заявниці.
Згідно з пунктом 6 наказу Державної міграційної служби України № 146 від 14.08.2020 визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 10.11.2007, серії НОМЕР_2 від 18.05.2015 та № 900004951 від 26.02.2019.
Позивач вважає, що означений наказ носить протиправний характер та підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пп. 1 п. 4  Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим  Законом  і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Вахис республіки Таджикистан, батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про народження від 04.03.1987 № 82.
Матеріали справи містять копію паспорту громадянина СРСР ОСОБА_5 з відміткою від 14.05.1993 про тимчасову прописку у сел. Дьомино. 
Враховуючи, що на момент прибуття на територію України позивач була малолітньою дитиною, остання не мала та не могла мати паспорт громадянина СРСР, проте постійно проживала з батьками, які мали паспортний документ з відміткою про прописку на території України. 
Також матеріалами справи підтверджується, що з моменту прибуття на територію України позивач постійно проживала в Україні, отримала освіту, народила дитину, яка є громадянкою України, уклала шлюб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321   затверджено Порядок  оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, пункт 7 якого передбачає, що обмін посвідки здійснюється у разі:
1) зміни інформації, внесеної до посвідки;
2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;
3) закінчення строку дії посвідки;
4) непридатності посвідки для подальшого використання;
5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства
документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Зі змісту оскаржуваного наказу ДМС України вбачається, що посвідки позивача скасовані на підставі пп. 8 п. 72, абз. 3 п. 73 Порядку.
Відповідно до положень названих норм посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства.
У разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.
За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.
На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.
Натомість з матеріалів справи не можливо встановити в якій частині законодавство, чинне на час видачі відповідних посвідок, було порушено.
Суд апеляційної інстанції зобов`язав відповідача шляхом постановлення усної ухвали додатково обґрунтувати оскаржуване рішення, а саме надати письмові пояснення з підтвердженням таких належними доказами щодо норм законодавства, які були порушені при видачі скасованих у подальшому посвідок на постійне проживання.
Проте ухвала суду не була виконана відповідачем, у зв`язку з чим суд доходить висновку про не доведення останнім належними та допустимими доказами обґрунтованості та правомірності прийняття оскаржуваного наказу № 146.
Також суд звертає увагу, що рішення суб`єкта владних повноважень, окрім іншого, має відповідати критерію розсудливості та пропорційності.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуваний наказ таким критеріям не відповідає, адже відповідачем не враховано, що позивач з малолітнього віку постійно проживає на території України, отримала в цій державі освіти, створила родину, народила дитину, тобто має сталі соціальні зв`язки. При цьому фактів порушення позивачем чинного законодавства України, зокрема притягнення останньої до будь-якого виду відповідальності, під час судового розгляду справи не встановлено, відповідачем не наведено.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року в адміністративній справі № 340/159/21 залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з 31 серпня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
          Повна постанова складена 02 вересня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова