Ухвала
Іменем України 
23 вересня 2021 року
м. Київ
Справа № 642/8050/19
Провадження № 51 – 4607 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень в касаційному порядку.  
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 КПК України. 
Так, в порушення ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України засуджений у своїй касаційні скарзі, хоч і вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, незаконність та необґрунтованість судових рішень, проте не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України. Однобічність і неповнота досудового розслідування та судового розгляду в частині з`ясування обставин та перевірки їх доказами відповідно до зазначеної статті не можуть бути предметом розгляду касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу,має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім того, особа, яка подає скаргу, має зазначити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України. 
Також відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Засуджений у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2021 року, проте, як вбачається із доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, постановлені щодо ОСОБА_4 вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2020 року та ухвала Харківського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, у зв`язку із чим касаційну скаргу в цій частині також необхідно уточнити, вказавши правильну дату постановлення оскаржуваних судових рішень.  
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Залишення касаційної скарги без руху не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. 
Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.
Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	                       ОСОБА_3