СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р.                                                                              Справа №922/246/21  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя  Склярук О.І.,
при секретарі судового засідання Ярош В.В.,
за участю учасників провадження у справі:
прокурора – Трофіменко О.О., посвідчення №058452, дійсне до 03.12.2025, 
від позивача – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу ТОВ «МД ІСТЕЙТ» (вх.№1547Х від 19.05.2021) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 (м. Харків, суддя Суслова В.В., повний текст рішення складено 26.04.2021),
за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №3, м. Харків в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ», м. Запоріжжя, 
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ», в якому просить:
- стягнути з ТОВ «МД ІСТЕЙТ»(код ЄДРПОУ 32040840) на користь Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2057666,87 грн.;
- судовий збір стягнути з відповідача за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код  820172, рахунок UA 178201720343160001000007171, код класифікації видатків бюджету - 2800, призначення платежу: повернення судового збору.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач у період з 01.04.2018 по 31.12.2019 не сплачував грошові кошти за користування земельною ділянкою по вул. Хабарова, 2 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138500:13:002:0031), яка належить територіальній громаді м. Харкова, і відповідно до статей 1212-1214 ЦК України зобов`язаний відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 2057666,87 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ» на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 2057666,87 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ» витрати зі сплати судового збору у розмірі 30865,00 грн. на користь Харківської обласної прокуратури.
Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач посилається на наступне:
- прокурор, звернувшись до суду перебрав на себе функції компетентного органу, уповноваженого державою захищати відповідні інтереси, підмінивши його. Однак суд не надав оцінки відповідним обставинам та здійснив розгляд справи, допустивши тим самим здійснення захисту інтересів держави «альтернативним» суб`єктом звернення до суду – прокуратурою;
- встановлений у рішенні суду факт безпідставного використання земельної ділянки та збереження коштів у розмірі орендної плати ТОВ «МД ІСТЕЙТ» за рахунок Харківської міської ради не відповідає дійсним обставинам справи, а набуття товариством права на земельну ділянку в силу прямої вказівки закону (ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України) виключає застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України;
- судом не надано оцінки діям Харківської міської ради стосовно прийняття спірної земельної ділянки до земель запасу міста після прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду та знаходженні на ній майна відповідача;
- розрахунок суми безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки за періоди з 01.04.2018 по 31.07.2018 та з 01.08.2018 по 31.12.2018, що покладений в основу позовних вимог прокуратури, не обґрунтований та не містить в розумінні Закону України «Про оцінку земель» правового належного та допустимого підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки по вул. Хабарова, 2, м. Харків,, на підставі якого проводився розрахунок; прокуратурою не надано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки 2018 року. Суд не надав правової оцінки наданих відповідачем до матеріалів справи рішенням суду по справах №520/782/19 та №520/12414/19.
- висновки суду у мотивувальній частині про відмову в задоволенні позову не відповідають висновкам у резолютивній частині рішення про задоволення позову.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено учасникам провадження у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. У випадку надіслання відзиву засобами поштового зв`язку, в цей же день направити його на офіційну адресу електронної пошти суду (inbox@eag.court.gov.ua) з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи. Призначено справу №922/246/21 до розгляду на 15.06.2021. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Від Немишлянської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6308 від 01.06.2021), в якому просить скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 – без змін.
В обґрунтування своєї позиції по справі прокурор посилається на наступне:
- прокурором підтверджено повноваження щодо представництва інтересів держави по справі за вказаним позовом, у тому числі щодо забезпечення участі під час її розгляду;
- доводи ТОВ «МД ІСТЕЙТ» про недоведеність факту безпідставного збереження коштів товариством за користування спірною земельною ділянкою, неправильного здійснення розрахунку є необґрунтованими, оскільки ТОВ «МД ІСТЕЙТ» безпідставно використовує спірну земельну ділянку та зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати); розрахунок здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, в якому зазначені відповідні коефіцієнти, які є чинними та відповідно застосовані при визначенні нормативної грошової оцінки.
Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 та від 01.07.2021 оголошувалась перерва у розгляді судової справи.
Про слухання справи 08.07.2021 прокурор та представник відповідача були повідомлені в судовому засіданні 01.07.2021, про що міститься відповідна відмітка в матеріалах судової справи. Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи 08.07.2021 шляхом направлення копії ухвали суду засобами поштового, електронного зв`язку та телефонограмою, що підтверджує повідомлення учасника справи про дату, час та місце слухання справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про слухання справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, здійснення інших заходів щодо повідомлення сторін, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 08.07.2021 прокурор проти вимог скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду – без змін.
Колегія суддів, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 26.08.2015 за ТОВ «МД ІСТЕЙТ» (код ЄДРПОУ 32040840) на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2015 (продавець - ТОВ «МД ГРУП ХАРКІВ», код ЄДРПОУ 33290304) зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, а саме: нежитлові будівлі літ. «М-2», площею 935,1 кв.м., літ. «Ж- 1», площею 38,0 кв.м., літ. «В-1», площею 87,9 кв.м., літ. «Д-1», площею 147,2 кв.м., літ. «К-1», площею 431,0 кв.м., літ. «Г-1», площею 4,9 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 22.10.2012 між Харківською міською радою та ТОВ «МД ГРУП ХАРКІВ» (код ЄДРПОУ 33290304) було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,4889 га, кадастровий номер 6310138500:13:002:0031, за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, на якій розташовані вищевказані нежитлові будівлі.
В подальшому,  земельну ділянку, загальною площею 1,4889           га, кадастровий номер 6310138500:13:002:0031, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, та перебувала у користуванні ТОВ «МД ГРУП ХАРКІВ», прийнято Харківською міською радою до земель запасу міста відповідно до акту приймання  від 24.11.2017 за №176/17, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.03.2018.
Водночас, земельна ділянка, площею 1,4889 га, з кадастровим номером 6310138500:13:002:0031, що розташована на території Немишлянського району м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Хабарова, 2, сформована та здійснено 14.12.2012 державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Таким чином, ТОВ «МД ІСТЕЙТ» з часу набуття права власності на нерухоме майно та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 1,4889 га, по вул. Хабарова, 2, у м. Харкові, що має кадастровий номер 6310138500:13:002:0031 без виникнення права власпості/користування та без державної реєстрації цих прав.
У зв`язку з цим, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження та складено акт від 19.03.2020, яким встановлено, що ТОВ «МД ІСТЕЙТ» використовує для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «М-2», площею 935,1 кв.м., літ. «Ж- 1», площею 38,0 кв.м., літ. «В-1», площею 87,9 кв.м., літ. «Д-1», площею 147,2 кв.м., літ. «К-1», площею 431,0 кв.м., літ. « 1-1», площею 4,9 кв.м., земельну ділянку площею 1,4889 та з кадастровим номером 6310138500:13:002:0031. Право користування земельною ділянкою ТОВ «МД ІСТЕЙТ» по вул. Хабарова, 2, у м. Харкові, не оформлено.
Відповідно до інформації, наданої Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДПС України від 04.03.2020 встановлено, що ТОВ «МД ІСТЕЙТ» є платником земельного податку, річна сума земельного податку за 2018 р. складає 1358618,27 грн., за 2019 - 1358618,27 грн., за 2020 - 1358618,27 грн.
Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ТОВ «МД ІСТЕЙТ» вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, з урахуванням сплачених коштів земельного податку. Так, вказаним  розрахунком  за використання земельної ділянки ТОВ «МД ІСТЕЙТ» у період з 01.04.2018 по 31.12.2019  розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати складає 2 057 666,87 грн., з яких: у 2018 році товариство не сплатило орендну плату у розмірі 717 048,55 грн., у 2019 році - 1 358 618,29 грн., при цьому, розрахунок здійснено па підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Прокурор, звертаючись з даним позовом до суду наголошує, що  ТОВ «МД «ІСТЕЙТ» у період з 01.04.2018 по 31.12.2019  не сплачувало за користування земельною ділянкою по вул. Хабарова, 2, у м. Харкові (кадастровий номер 6310138500:13:002:0031) плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегло за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачу правомірно нараховано 2057666,87 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, які заявлені до стягнення, зокрема, з огляду на те, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для здійснення прокурором у цій справі представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради, з огляду на наступне.
Підставою звернення до суду прокурора із даним позовом в особі Харківської міської ради зазначено, що орган місцевого самоврядування з 2017 року та до цього часу не вживає заходів захисту прав територіальної громади щодо стягнення з ТОВ «МД ІСТЕЙТ» безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати та не пред`являє позову до Товариства за цим предметом і з цих же підстав.
Прокурор вважає, що така бездіяльність зазначеного органу суперечить інтересам держави, та дає законні та обґрунтовані підстави для застосування прокурором заходів реагування у формі представницьких повноважень.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України).
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 Господарського процесуального кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.
Близькі за змістом висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18 та від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.
У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Подібний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі №761/3884/18.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.
При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).
Колегія суддів в цьому випадку вважає, що прокурором недоведено нездійснення чи неналежне здійснення позивачем - Харківською міською радою  захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Так, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:
«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».
В даному випадку прокурор звернувся до суду саме за процедурою, передбаченою частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», вказуючи на те, що захист законних інтересів держави Харківська міська рада не здійснює, хоча до її компетенції належать повноваження захисту інтересів держави відносно стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки ТОВ «МД ІСТЕЙТ» в ході своєї господарської діяльності.
На підтвердження своїх доводів прокурор надав лист Харківської місцевої прокуратури №44-195 вих-21 від 15.01.2021 до Харківської міської ради, в якому прокурор повідомив міську раду про те, що місцевою прокуратурою будуть вжиті заходи представницького характеру шляхом звернення із позовною заявою до Господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської  міської ради до ТОВ «МД ІСТЕЙТ» про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати. Втім докази надіслання вказаного листа на адресу Харківської міської ради листом з описом вкладення або докази його отримання органом місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні. 
В свою чергу колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Харківська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду із відповідним позовом до відповідача. Також судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Харківською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів територіальної громади.
Харківська міська рада у своїх листах, наявних в матеріалах справи лише повідомляла прокуратуру про те, що до суду із позовом не зверталась, що не є тотожним наявності підстав для висновку про невиконання або неналежне виконання Харківською міською радою своїх функцій щодо захисту інтересів територіальної громади.  
Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, зокрема, щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності шляхом надання їх в оренду юридичним та фізичним особам.
Отже, правомочності щодо розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування юридичним та фізичним особам, належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Харківська міська рада.
Однак, як вбачається з матеріалів справи до суду з цим позовом звернувся Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради.
Сама по собі обставина незвернення Харківської міської ради із позовом упродовж певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.
Враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, та беручи до уваги, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (стаття 36 та частина шоста статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), колегія суддів Східного апеляційного господарського суду також бере до уваги висловлені у постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 924/1200/18, від 22.10.2019 у справі № 924/1201/18 та від 27.08.2020 у справі №924/1213/18 правові висновки щодо відсутності підстав для звернення прокурора із позовом у спорах, що виникли в аналогічних правовідносинах.
Наявність підстав представництва інтересів держави має бути підтверджена прокурором на момент звернення до суду з відповідним позовом, а тому листування між прокурором та Харківською міською радою не свідчить про дотримання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
В зазначеному випадку при подачі позову прокурором не зазначено жодних, підтверджених відповідними доказами, юридично значимих причин неможливості здійснення позивачем захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку.  Вказані прокурором обставини пасивної поведінки позивача, без відповідних підтверджуючих доказів не дають можливості, перевірити фактичний стан правовідносин між сторонами.
Відповідна правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17.03.2021 у справі №913/299/18.
Таким чином на підставі вищевикладеного колегією суддів встановлено відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі.
З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19.02.2019 у справі №925/226/18.
З огляду на викладене колегія суддів вважає правомірним залишити позов прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у разі, якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 скасуванню. Одночасно позов керівника Харківської місцевої прокуратури №3, м. Харків в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ», м. Запоріжжя про стягнення коштів підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України з вищевказаних підстав.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, п.4 ч.1 ст.275, п.п.2, 4 ч.1 ст.277, ст.282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, 

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ» задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 у справі №922/246/21 скасувати.
Позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №3, м. Харків в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю «МД ІСТЕЙТ», м. Запоріжжя про стягнення коштів залишити без розгляду. 

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.07.2021.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук