ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2021 р.           Справа№ 927/33/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Козир Т.П. 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"   
на рішення Господарського суду Чернігівської області 
від 25.02.2021
у справі №927/33/21 (суддя Шморгун В.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради   
про стягнення 174 539,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом до "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 174539,13 грн, з яких 133845,50 грн пені, 29327,83   3% річних, 5553,77 грн інфляційних втрат та 5812,03 грн збитків.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 5288/18-БО-39 від 05.10.2018.
У відзиві на позов відповідач заперечень щодо підстав позову або здійсненого розрахунку не наводив, лише просив зменшити заявлену до стягненню пеню до 10%, а саме до 13 384,55 грн, в обгрунтування чого зазначав, що відповідач в добровільному, позасудовому порядку сплатив основну заборгованість за спожитий природний газ, з незначним простроченням оплат; також відповідач є збитковим підприємством, як в період, за який позивач просить стягнути пеню, так і на сьогодні. Відповідач вказує на відсутність в його діях прямого умислу у порушені зобов`язання та зазначає, що не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; що стягнення пені та передбачених   статтею 625 ЦК України   нарахувань не є основним доходом НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність; що нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору; стягнення з КП "Прилукитепловодопостачання" пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання; що стягнення надмірно великих штрафних санкцій, може призвести до зупинки підприємства та унеможливить забезпеченні надання життєво необхідних комунальних послуг (постачання теплової енергії, постачання холодної та гарячої води та водовідведення) населенню міста Прилуки, лікарням, дитячим садка, школам та ін.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2021 у справі №927/33/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 66 922,75 грн пені, 29 327,83 грн - 3% річних, 5 553,77 грн інфляційних втрат, 5 812,03 грн збитків та 2 618,09 грн витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.
Суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені, з урахуванням встановленого судом факту прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем. При цьому, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, враховуючи те, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями; здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію; відповідач повністю розрахувався за отриманий ним природний газ, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені на 50%. Також судом встановлено, що відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ у обсязі меншому на 26,37300 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору. Що є підставою для стягнення збитків.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2021 у справі №927/33/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 66922,75 грн та прийняти нове рішення, яким в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 66922,75 грн задовольнити.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, та процесуального права, зокрема, ст. ст. 236, 238, 239 ГПК України. Апелянт стверджує про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення пені; вказує, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду; зазначає, що держава, покладаючи на AT «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
05.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Комунальним підприємством "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області, як споживачем, укладено договір постачання природного газу №5288/18-БО-39 (далі - Договір).
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 змінено тип Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.   
У п. 2.1. Договору та Додаткових угодах № 1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, № 4 від 23.11.2018, № 6 від 20.03.2019, № 8 від 16.04.2019, № 9 від 07.05.2019, № 10 від 27.05.2019, № 11 від 29.05.2019 до Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені, а саме: Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018 по 30.09.2019 природний газ в кількості 1645,285 тис. куб. м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень   35,601, листопад 139,752, грудень   445,206, січень   276,805, лютий   317,921, березень   270,000, квітень   160,000, травень   0, червень   0, липень   0, серпень   0, вересень   0.
Пунктом 3.8 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, передбачено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 договору (п. 3.8.1). Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу (п. 3.8.2).   
Згідно п.5.2 Договору ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того ПДВ 20%. Усього до сплати разом з ПДВ 9488,64 грн.   
За умовами п. 4.2 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, ціна за 1000 куб. м газу становить 6 235,51 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ)   20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість   7 482,61 грн.   
Додатковою угодою № 11 від 29.05.2019 сторони виклали п.4.2 в новій редакції, визначивши, що ціна за 1000 куб м природного газу становить:   
4.2.1 з 01.05.2019 по 31.05.2019 (включно)   5990,00 грн, крім того ПДВ   20%. Усього разом з ПДВ -7188,00 грн.
4.2.2 з 01.06.2019 по 30.06.2019   6299,00 грн, крім того ПДВ 20%. Усього разом з ПДВ   7558,80 грн.
До ціни газу, зазначеної в п. 4.2 Договору, додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001   157,19 грн за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ   20 %, всього з ПДВ   188,63 грн за 1000 куб. м на добу (п. 4.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 11 від 29.05.2019).
Відповідно до п.4.4 Договору, в редакції Додаткової угоди № 11 від 29.05.2019, споживач зобов`язується сплатити за цим договором з урахуванням ціни на природний газ, зазначеної в п. 4.2 договору та тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, зазначеного в п. 4.3 договору:   
4.4.1 з 01.05.2019 по 31.05.2019 (включно)   6 147,19 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ   20 %, всього з ПДВ   7 376,63 грн за 1000 куб. м.
4.4.2 з 01.06.2019 по 30.06.2019 (включно)   6 456,19 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того, ПДВ   20 %, всього з ПДВ 7 747,43 грн за 1000 куб. м.   
Додатковою угодою № 11/12 від 26.06.2019 сторони виклали в новій редакції:
- підпункт 4.2.2 п. 4.2 з 01.06.2019 по 30.06.2019   5 553,89 грн, крім того ПДВ 20 %. Усього разом з ПДВ   6 664,67 грн.
- підпункт 4.4.2 з 01.06.2019 по 30.06.2019 (включно)   5 711,08 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того, ПДВ   20 %, всього з ПДВ 6 853,30 грн за 1000 куб. м
Додатковою угодою №12/13 від 25.07.2019 сторони доповнили договір:   
- підпунктом 4.2.3 з 01.07.2019 по 31.07.2019   4 905,675 грн, крім того ПДВ 20 %. Усього разом з ПДВ   5 886,81 грн.
- підпунктом 4.4.3 з 01.07.2019 по 31.07.2019 (включно)   5 062,865 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того, ПДВ   20 %, всього з ПДВ 6 075,44 грн за 1000 куб. м
Додатковою угодою № 13/14 від 29.08.2019 сторони доповнили договір:   
- підпунктом 4.2.4 з 01.08.2019 по 31.08.2019   4653,544 грн, крім того ПДВ 20 %.   
- підпунктом 4.4.4 з 01.08.2019 по 31.08.2019 (включно)   4 810,734 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того, ПДВ   20 %.
Додатковою угодою № 14/15 від 12.09.2019 сторони доповнили договір:   
- підпунктом 4.2.5 з 01.09.2019 по 30.09.2019   4493,6363 грн, крім того ПДВ 20 %.   
- підпунктом 4.4.5 з 01.09.2019 по 30.09.2019 (включно)   4650,8263 грн за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того, ПДВ   20 %.
Відповідно до п.6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.   
Згідно з п. 5.1 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.   
Відповідно до п. 7.1 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
Згідно з п. 7.2 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до п. 5.7 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору, здійснюється наступним чином:
-постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 Договору;
-постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;
-споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.
Відповідно до підп. 8) п. 6.2 Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. Договору.
Відповідно до підп. 4) п. 6.3. Договору, в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.11.2018, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
На виконання умов Договору позивач у жовтні 2018 року   квітні 2019 року поставив відповідачу природний газ у обсязі 1620,948 тис.куб.м на загальну суму 12 200 341,56 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2018 у обсязі 35,601 тис.куб.м на суму 337 805,08 грн (за жовтень 2018 року), від 30.11.2018 у обсязі 139,752 тис.куб.м на суму 1 045 709,99 грн (за листопад 2018 року), від 31.12.2018 у обсязі 445,206 тис.куб.м на суму 3 331 303,76 грн (за грудень 2018 року), від 31.01.2019 у обсязі 276,805 тис.куб.м на суму 2 071 224,42 грн (за січень 2019 року), від 28.02.2019 у обсязі 317,921 тис.куб.м на суму 2 378 879,48 грн (за лютий 2019 року), від 31.03.2019 у обсязі 272,036 тис.куб.м на суму 2 035 539,84 грн (за березень 2019 року), від 30.04.2019 у обсязі 133,627 тис.куб.м на суму 999 878,99 грн (за квітень 2019 року) (а. с. 55-61).
Відповідно до умов Договору відповідач за поставлений природний газ у жовтні 2018 року повинен був розрахуватись з позивачем до 26.11.2018, у листопаді 2018 року   до 26.12.2018, у грудні 2018 року   до 25.01.2019, у січні 2019 року   до 25.02.2019, у лютому 2019 року   до 25.03.2019, у березні 2019 року   до 25.04.2019, у квітні 2019 року   до 27.05.2019.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю розрахувався за отриманий у жовтні 2018 року   квітні 2019 року природний газ, на підтвердження чого позивачем додані до позовної заяви виписки банку (а.с. 82-250 т. 1, а.с. 1-29 т. 2), однак порушив строки оплати, встановлені у Договорі.
Позивачем нараховано відповідачу 133 845,50   грн пені за період з 26.03.2019 по 27.11.2019, 29 327,83 грн   3 % річних за період з 26.03.2019 по 19.12.2019, 5 553,77 грн інфляційних втрат за травень 2019 року - листопад 2019 року та 5 812,03 грн збитків.
11.06.2019 позивач направив на адресу відповідача Акт-претензію за вих № 26-1933- 19, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 22.11.2019 за вих № 26/10-4043-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу в розмірі 5 812,03 грн, за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу (160,000 тис куб м) та фактичним обсягом використаного відповідачем у квітні 2019 року природного газу за Договором (133,6270 тис куб м).
Вищезазначені Акт-претензія та лист про зміну суми збитків отримані відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Згідно з п. 1 ч. 2   ст. 11 Цивільного кодексу України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1   ст. 174 Господарського кодексу України   господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом,   а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частиною 1   ст. 627 Цивільного кодексу України   передбачено, що відповідно до   статті 6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.   
Частиною 1   ст. 626 Цивільного кодексу України   встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.   
Відповідно до ч. 1   ст. 173 Господарського кодексу України   господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами   ст. 712 Цивільного кодексу України   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч. 1   ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).   
Відповідно до ч. 1   ст. 193 Господарського кодексу України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином   відповідно до закону, інших правових   актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.   
Аналогічні положення містяться у ч. 1   ст. 526 Цивільного кодексу України.
Статтею 193 Господарського кодексу України   та   ст. 525 Цивільного кодексу України   визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Згідно зі   ст. 610 Цивільного кодексу України   порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до   ст. 612 Цивільного кодексу України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 1   ст. 216 Господарського кодексу України   передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Сторони у Договорі погодили, що у разі прострочення Споживачем оплати він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до ст.   546,   549 Цивільного кодексу України   виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі   ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.   
Зі   ст. 230 Господарського кодексу України   випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п. 4   ст. 231 Господарського кодексу України   у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що він проведений правильно з дотриманням умов договору та законодавчих норм.   
Разом з тим, відповідач просить зменшити розмір пені до 10%.
Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені відповідач послався, зокрема, на повне виконання свого зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за Договором, скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, існування різниці у тарифах, яка не компенсується відповідачу.
За змістом ч. 3   ст. 551 Цивільного кодексу України   розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1   ст. 233 Господарського кодексу України   у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.   
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.   
Колегія суддів вважає, що при зменшенні розміру пені на 50%, судом першої інстанції враховано, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями; здійснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію; відповідач повністю розрахувався за отриманий ним природний газ.
Суд апеляційної інстанції вважає, що таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, відповідно до конкретних обставин справи зробив правильний висновок про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України та відповідає сформованій та сталій судовій практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню на користь позивача - 66922,75 грн пені.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Перевіривши розрахунок суми інфляційних витрат та 3% річних, суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в сумі 5553,77 грн та 3 % річних в сумі 29327,83 грн, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Пунктом 3.13. Договору (в редакції Додаткової угоди від 30.11.2018 № 4) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 30.11.2018 № 4). При цьому, розмір збитків визначається таким чином:   
3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;
3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:
В - (Vф - Vп) х Ц х К,
де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;
Vп   - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;   
Ц   ціна природного газу за цим Договором;   
К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
Пунктом 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 30.11.2018 № 4) передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:
-постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 Договору;
-постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;
-споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.
Відповідно до підп. 8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 № 4), споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. Договору.
Відповідно до підп. 4) п. 6.3. Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 № 4), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків , що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1. Договору у разі. Якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.
Вказані пункти Договору узгоджуються з положеннями п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі   статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:
1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;
2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:
В = (Vф-Vп)хЦхК,
де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.
Відповідно до п. 2.1. Договору (у редакції Додаткової угоди від 16.04.2019 № 8) Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 160,000 тис. куб. м.
Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 133,6270 тис. куб. м.
Таким чином, Відповідач у квітні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 26,37300 тис куб м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1. Договору.
11.06.2019 позивач направив на адресу відповідача Акт-претензію за вих № 26-1933- 19, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 22.11.2019 за вих № 26/10-4043-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу в розмірі 5 812,03 грн, за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу (160,000 тис куб м) та фактичним обсягом використаного відповідачем у квітні 2019 природного газу за Договором (133,6270 тис куб м).
На момент звернення з позовом, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.
Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.
Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України).
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 5812,03 грн збитків є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2021 у справі №927/33/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи №927/33/21 повернути Господарському суду Чернігівської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Т.П. Козир