ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року                                                                              Справа №924/116/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Савченко Г.І. 

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:
позивача - Бровчук М.В., ордер серія ВХ №1015187 від 03.08.2021 р.
відповідача - Їгіт О.І., ордер серія КВ №381382 від 31.07.2020 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 (суддя Гладій С.В., повний текст рішення складено 22.06.2020 р.)

за позовом Державного підприємства "Славутське лісове господарство"
до Фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича

про стягнення 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. позов ДП "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Р.О. про стягнення 2 813 037,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 995 974,00 грн. коштів, 14 939,61 грн. витрат зі сплати судового збору, 3 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. В частині стягнення 1 916 563,00 грн. відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ФОП Чернюка Р.О. на користь ДП "Славутське лісове господарство" 2 813 037 грн. безпідставно збережених коштів, отриманих за відсутності договірних відносин як оплату за непоставлений відповідачем товар. 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому задоволив позовні вимоги частково.          
          
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення у відповідній частині та позовні вимоги ДП "Славутське лісове господарство" задоволити повністю, стягнувши додатково з ФОП Чернюка Р.О. на рахунок ДП "Славутський лісгосп" 1 916 563,00 грн. безпідставно отриманих коштів. Стягнути з ФОП Чернюка Р.О. на рахунок ДП "Славутський лісгосп" судові витрати в сумі 63 293,34 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.
          В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про застосування до спірних відносин строків позовної давності, а також що їх необхідно обчислювати з моменту перерахування позивачем коштів не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, правовим позиціям Верховного Суду та усталеній практиці Європейського суду з прав людини у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 1 916 563,00 грн. у зв`язку з пропуском позовної давності.
Апелянт зазначає, що 17.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією №28, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти в розмірі 3 011 887 грн.
Апелянт вважає, що момент виникнення у позивача права на повернення відповідачем коштів розпочався з моменту звернення до відповідача з претензією, а тому, саме з 17.01.2019 р. розпочався строк виконання зобов`язання з повернення коштів в сумі 3 011 887  грн.
ДП "Славутський лісгосп" звернувся до суду першої інстанції з позовом 11.02.2020 року, тобто в межах 3-х річного строку позовної давності.
За таких обставин рішення суду першої інстанції у даній справі про те, що строк позовної давності необхідно обчислювати з моменту перерахування позивачем коштів не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому в частині відмови у стягненні 1 916 563,00 грн. у зв`язку з пропуском позовної давності підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі № 924/116/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.09.2020 р. об 11:00 год.

05.08.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив стягнути з Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на користь ФОП Чернюк Р.О. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.09.2020 р. об 09:30 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 р. зупинено провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №904/3405/19. Зобов`язано учасників справи повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про результати вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №904/3405/19 та надати відповідні докази.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 р. поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.08.2021 р. об 12:00 год.
13.08.2021 р. на електронну адресу суду від представника Державного підприємства "Славутське лісове господарство" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою онлайн-сервісу Easycon який дає змогу взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Листом №924/116/20/5204/21 від 16.08.2021 повідомлено заявника, що заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у справі №924/116/20 буде розглянута після виходу з відпустки головуючого судді.
17.08.2021 р. на електронну адресу суду від представника Фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою онлайн-сервісу Easycon який дає змогу взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Листом №924/116/20/5263/21 від 18.08.2021 повідомлено заявника, що заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі №924/116/20 буде розглянута після виходу з відпустки головуючого судді.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 р. клопотання представника Державного підприємства "Славутське лісове господарство" адвоката Бровчука Миколи Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №924/116/20 задоволено, клопотання представника Фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича адвоката Їгіт Ольги Ігорівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №924/116/20 задоволено, попереджено заявників, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
30.08.2021 від апелянта надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи доказами.

В судове засідання 30.08.2021 з`явилися представники позивача та відповідача (приймали участь в режимі відео конференції).

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник апелянта в судовому засіданні 30.08.2021 року підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДП "Славутське лісове господарство" було перераховано на користь отримувача - ФОП Чернюка Р.О. кошти відповідно до платіжних доручень: №3304 від 03.05.2018 року 99500,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №82 від 02.05.2018 року; №3016 від 30.03.2018 року 99175,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №67 від 26.03.2018 року; №2692 від 05.05.2017 року 99571,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №36 від 03.05.2017 року; №2633 від 28.03.2017 року 99452,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №27 від 07.03.2017 року; №2630 від 24.03.2017 року 99750,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №34 від 15.03.2017 року; №2624 від 14.03.2017 року 99800,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №27 від 07.03.2017 року; №2622 від 07.03.2017 року 99852,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №18 від 28.02.2017 року; №2618 від 28.02.2017 року 99624,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №07 від 10.02.2017 року; №3432 від 21.02.2017 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №б/н від 16.02.2017 року; №2611 від 14.02.2017 року 99750,00 грн. за матеріали згідно рахунку №07 від 10.02.2017 року; №3861 від 06.09.2016 року 99000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №107 від 05.09.2016 року; №1269 від 31.08.2016 року 99250,00 грн. за матеріали згідно рахунку №102 від 22.08.2016 року; №3769 від 19.08.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №98 від 08.08.2016 року; №3685 від 08.08.2016 року 99412,00 грн. за матеріали згідно рахунку №92 від 01.08.2016 року; №2326 від 22.07.2016 року 99500,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №99 від 19.07.2016 року; №1129 від 06.05.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №87 від 04.04.2016 року; №1121 від 28.04.2016 року 98850,00 грн. за матеріали згідно рахунку №87 від 04.04.2016 року; №3041 від 21.04.2016 року 99500,00 грн. за матеріали згідно рахунку №б/н від 18.04.2016 року; №2114 від 13.04.2016 року 50000,00 грн. за будматеріали згідно рахунку №54 від 04.04.2016 року; №1090 від 13.04.2016 року 81000,00 грн. за матеріали згідно рахунку №83 від 04.04.2016 року; №10.

Матеріали справи свідчать, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Хмельницькій області проведено планову ревізію  окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Славутське лісове господарство" за період з 01.01.2016 по завершений місяць 2018 року. За результатами ревізії комісією складений акт від 08.01.2019 №07-08/2.
В акті від 08.01.2019 №07-08/2 планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Славутське лісове господарство" за період з 01.01.2016 по завершений місяць 2018 року, складеному управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області відмічено, що ревізію проведення безготівкових операцій в національній та іноземній валюті проведено суцільним способом по 10 контрагентах, серед яких ФОП Чернюк Р.О. Зазначено, що ревізією встановлено, що всі суми коштів, перераховані наведеним в акті контрагентам з рахунків, відображені в журналі-ордері №2 та віднесено на розрахунки з контрагентами у журналі ордері №9-1 по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками". Суми обігу коштів вказаних в банківських виписках відповідають даним за відповідними рахунками бухгалтерського обліку відображених в журналі-ордері №2. Перераховані, згідно виписок банків, контрагентам кошти по бухгалтерському обліку в повному обсязі відображено по розрахунках з установами, організаціями, підприємствами (т. 1 а.с. 46 - 77).

Ревізію правильності відображення дебіторської та кредиторської заборгованості і стану претензійно-позовної роботи проведено вибірковим способом. Зокрема, зазначено, що ревізією відповідності сплаченої вартості товарів, робіт та послуг умовам укладених договорів, відповідність кількості та асортименту отриманих товарів, робіт та послуг умовам договорів порушень не встановлено.

При цьому ревізією законності списання дебіторської заборгованості встановлено, що в грудні 2016 року по бухгалтерських регістрах аналітичного обліку по рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" та рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів списано дебіторську заборгованість в сумі 8476219,25 грн., в тому числі по рахунку 631 – 8       472 619,25 грн., по рахунку 361 – 3 600,00 грн., з яких ФОП Чернюк Р.О. - 2 115 413,00 грн.

Як висновок в акті відображено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1996 р. №996-ХІ в 2016 році по бухгалтерському обліку підприємства без підтверджуючих первинних бухгалтерських документів списано дебіторську заборгованість по розрахунках з фізичними особами-підприємцями, наявність якої в обліку фізичних осіб-підприємців не підтверджена, на суму 6261048,00 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму. Порушення допущено колишнім заступником директора з фінансово-економічних питань - головним бухгалтером Волошиним А.В., яким складалась фінансова звітність та здійснювався контроль за діяльністю бухгалтерської служби.

Також в акті зазначено, що ревізією достовірності заборгованості, яка відображена за даними бухгалтерського обліку ДП "Славутське лісове господарство" та підтверджена наявними документами, встановлено, що по бухгалтерському обліку підприємства в журналі-ордері №9-1 станом на 01.10.2018 року на рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками" обліковується дебіторська заборгованість в сумі 10151984,74 грн., яка є довготривалою по 9-ти контрагентах. Вказана заборгованість виникла в періоді з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. внаслідок перерахування контрагентам, без укладання договорів, коштів та відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт та послуг, зокрема ФОП Чернюк Р.О. на суму 896474,00 грн., з неї в 2017 - 797299,00 грн., 2018-99175,00 грн.

Крім того, в акті відображено, що відповідно до пояснення директора Підприємства Сапожніка В.В.: "Платіжні документи на перерахування коштів ФОП Герасимчук О.А., ФОП Гурківський О.В., ФОП Чернюк В.О., ФОП Чернюк Р.О., ФОП Чик А.М., ФОП Бражук І.Б., ФОП Ковальчук Л.В., ФОП Кухарець Г.Г., МКП "Інпол-Сервіс" та МКП "Інтек-Сервіс" мною не підписувались, розпоряджень для перерахування коштів вищевказаним суб`єктам господарювання мною не надавались ні головному бухгалтеру Волошину А.В., ні бухгалтеру-касиру". 
В ході ревізії Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області направлено запити вищевказаним фізичним особам-підприємцям щодо надання інформації про стан взаєморозрахунків з ДП "Славутське лісове господарство" з наданням оборотної відомості по розрахунках, копії накладних на відпущені товарно-матеріальні цінності, стан заборгованості на звітні дати.
Однак відомостей про отримання відповіді на вищезазначений запит від ФОП Чернюка Р.О. акт не містить.
В акті зафіксовано, що в ході ревізії провідним юрисконсультом ДП "Славутське лісове господарство" надано копії накладних (накладні завірено адвокатами фізичних осіб-підприємців або самими підприємцями), виписані фізичними особами-підприємцями на відпуск в періоді з 01.01.2016 по 30.09.2018  ДП "Славутське лісове господарство" товарів на загальну суму 4 577 414 грн., в тому числі: ФОП Чернюк Р.О. - 896 460,00 гривень.
Також в акті зазначено, що в порушення вимог ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1996 р. №996-ХІ в 2016 році по бухгалтерському обліку підприємства не оприбутковано матеріальні цінності та які відсутні в наявності на загальну суму 5734118,74 грн., в тому числі відпущені ФОП Чернюк Р.О. - 896 460,00 гривень. 
Вказано, що порушення допущено колишнім заступником директора з фінансово-економічних питань - головним бухгалтером Волошиним А.В., яким в перевищення своїх повноважень укладались усні угоди з суб`єктами господарювання та здійснювався контроль за діяльністю бухгалтерської служби.
Окрім того, ревізією встановлено, що в порушення ч. 1 ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV, п. 7 розділу III "Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 інвентаризація розрахунків інвентаризаційною комісією ДП "Славутське лісове господарство" в періоді з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. не проводилась.
Позивачем до матеріалів справи долучено лист від 26.07.2018 №464, адресований Волошину А.В., про виявлення незрозумілих перерахувань коштів під час роботи комісії по доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей з проханням з`явитися для дачі пояснень.
Матеріали справи свідчать, що листом від 10.08.2018 №484 позивач звернувся до Шепетівської місцевої прокуратури з проханням провести розслідування щодо фактів безпідставного перерахування значних коштів суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі ФОП Чернюку Р.О. (т. 1 а.с. 76 - 77).
Шепетівською місцевою прокуратурою повідомлено позивача про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018241270000028 за фактом привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб; матеріали провадження направлено за підслідністю до СВ Славутського ВП ГУНП у Хмельницькій області (лист від 10.08.2018 №8223вих18).

На підставі наказу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" від 05 червня 2018 року №78 комісією проведено перевірку бухгалтерії щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів підприємства.
Для аналізу бралася первинна документація: товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі робіт, товарів та послуг, видаткові накладні, виписки по банківських рахунках за 2017, 2018 роки. 

В акті внутрішньої перевірки державного підприємства "Славутське лісове господарство" щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів та звірки розрахунків з окремими суб`єктами підприємницької діяльності від 21.09.2018 зазначено, що на підставі наказу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" від 05 червня 2018 року №78 комісією проведено перевірку бухгалтерії щодо доцільності та правильності списання та використання матеріальних цінностей, використання грошових коштів підприємства. Для аналізу бралася первинна документація: товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі робіт, товарів та послуг, видаткові накладні, виписки по банківських рахунках за 2017, 2018 роки. 
В результаті перевірки встановлено, що під час аналізу банківських рахунків підприємства було виявлено систематичні перерахунки коштів підприємства підприємцям, в тому числі ФОП Чернюку Р.О., на загальну суму 995 974,00 гривень.
Окрім того, в акті відображено, що під час дослідження первинних документів по підприємцям в тому числі ФОП Чернюку Р.О. жодних договорів, рахунків на оплату, видаткових накладних чи актів приймання-передачі товарів або послуг, які би підтверджували призначення перерахованих коштів виявлено не було. Жодних товарів від зазначених підприємців в ДП "Славутське лісове господарство" не поступало, жодні роботи даними підприємцями не виконувалися. 
При перевірці на відповідність даних по журналах-ордерах з даними статистичної звітності виявлені деякі розбіжності, а саме: не відповідність дебіторської та кредиторської заборгованості зазначеної в статистичних звітах з даними відображеними в журналах-ордерах підприємства, невідповідність залишків по банках зазначених в статистичній звітності фактичним даним. 
За висновком акту комісія вбачає в цьому правопорушення, яке тягне за собою кримінальну відповідальність та вважає за необхідне матеріали передати до правоохоронних органів.
Таку ж внутрішню перевірку було проведено на підставі наказу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" від 11.10.2018 №№119, про що складено акт від 22.10.2018р. 
Також додатково була перевірена документація: товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі робіт, товарів та послуг, видаткові накладні, виписки по банківських рахунках за 2016 рік.
У вказаному вище акті відображено, що під час аналізу банківських рахунків підприємства за 2016 рік було виявлено систематичні перерахунки коштів підприємства підприємцям, в тому числі ФОП Чернюку Р.О. загальною сумою 1 916 563,00 грн. 
В акті зазначено, що під час дослідження первинних документів по підприємцям, в тому числі ФОП Чернюку Р.О., жодних договорів, рахунків на оплату, видаткових накладних чи актів приймання-передачі товарів або послуг, які б підтверджували призначення перерахованих коштів виявлено не було. Жодних товарів від зазначених підприємців в ДП "Славутське лісове господарство" не поступало, жодні роботи даними підприємцями не виконувалися. Загальна сума безпідставно перерахованих коштів за 2016 рік складає 8 472 618,25 гривень.

Наказом директора ДП "Славутське лісове господарство" від 28.09.2018 №37к Волошина А.В., заступника директора з фінансово-економічних питань, головного бухгалтера звільнено з роботи по ст. 40 п.4 КЗпП України (прогули на роботі без поважних причин) з 28.09.2018р. Останній день роботи вважати 31.08.2018р.

17.01.2019 Позивач звернувся до фізичної особи-підприємця Чернюка Р.О. з претензією  №28, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти (3 011 887,00 грн.) в термін 7 робочих днів з моменту отримання претензії (т. 1 а.с. 85).
До матеріалів справи позивачем надано довідку, в якій зазначено, що останній не отримував товарно-матеріальних цінностей від ФОП Чернюка Р.О. у 2016-2018 роках; довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей від ФОП Чернюка Р.О. з у 2016-2018 роках ДП "Славутський лісгосп" не видавав; будь-яких договорів на поставку продукції (послуг) між ФОП Чернюком Р.О. та ДП "Славутський лісгосп" у 2016-2018 роках не укладалось (т. 1 а.с. 87).

Відповідачем до матеріалів справи долучено копії накладних, виписаних ФОП Чернюком Р.О. для ДП "Славутське лісове господарство" на поставку товару - європіддонів: №1 від 13.01.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99650,00 грн., №2 від 17.01.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99000,00 грн., №3 від 29.01.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99310,00 грн., №4 від 12.02.2016р. в кількості 1000 штук на суму 98110,00 грн., №5 від 04.03.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99370,00 грн., №6 від 12.03.2016р. в кількості 1000 штук на суму 98500,00 грн., №7 від 18.03.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №8 від 24.03.2016р. в кількості 1000 штук на суму 98900,00 грн., №9 від 29.03.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №10 від 08.04.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99100,00 грн., №11 від 14.04.2016р. в кількості 750 штук на суму 81000,00 грн., №12 від 15.04.2016р. в кількості 500 штук на суму 50000,00 грн., №13 від 22.04.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №14 від 29.04.2016р. в кількості 1000 штук на суму 98850,00 грн., №15 від 07.05.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №16 від 22.07.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №17 від 08.08.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №18 від 19.08.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн. №19 від 31.08.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99250,00 грн., №20 від 07.09.2016р. в кількості 1000 штук на суму 99000,00 грн. (містять підписи в графі "Директор", що стосується постачальника, та в графі "Гол.бухгалтер", що стосується одержувача), №7 від 14.02.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99750,00 грн., №б/н від 21.02.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99500,00 грн., №7 від 28.02.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99620,00 грн., №18 від 07.03.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99850,00 грн., №18 від 14.03.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99800,00 грн., №34 від 23.03.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99750,00 грн., №27 від 28.03.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99450,00 грн., №36 від 05.05.2017р. в кількості 1000 штук на суму 99570,00 грн., №67 від 30.03.2018р. в кількості 1000 штук на суму 99170,00 грн. (містять підписи в графах "Відвантажив(ла)" та "Отримав(ла)") (т. 1 а.с. 120 - 134). 

Також до матеріалів справи долучено наданий відповідачем висновок від 26.03.2019 №3, складений фізичною особою-підприємцем Бойком Ю.М., за результатами аналізу оприлюдненої в мережі Інтернет  фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство", на предмет відображення в ній дебіторської заборгованості по взаємовідносинам, зокрема між ФОП Чернюком В.О. та ДП "Славутське лісове господарство" за період з 2016 року по 2018 рік (включно), в якому зроблені висновки, зокрема про те, що: здійснення регулярних платежів без відома директора ДП "Славутське лісове господарство" Сапожніка В.В., без порушення останнім законодавства, а саме: передачі свого підпису головному бухгалтеру, та без необхідного обсягу цивільної дієздатності, було неможливе, або виконувалось за його відома та за його дорученням; ревізійною комісією в акті ревізії від 08.01.2019 №07-08/2 було вивірено та підтверджено факт, що перераховані, згідно виписок банків, контрагентам кошти (аванси) по бухгалтерському обліку в повному обсязі відображено в регістрах обліку, а отже і у фінансовій звітності ДП "Славутське лісове господарство"; дані акту перевірки щодо списання дебіторської заборгованості в грудні 2016 року не відповідають даним фінансової звітності ДП "Славутське лісове господарство"; вказані, зокрема в акті ревізії факти, в тому числі безтоварності операцій, не відповідають відображеним даним у фінансовій звітності, яка міститься у публічному доступі; ДП "Славутське лісове господарство" порушено ч. 1 ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 року №419, п. 7 розд. І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Мінфіну від 02.09.14 р. №879 (т. 1 а.с. 135 - 140).

У довідці ДП "Славутське лісове господарство" від 10.03.2020р. №115 зазначено, що фактично жоден піддон від ФОП Чернюка Р.О. впродовж 2016-2018 років на ДП "Славутський лісгосп" не поставлявся, так як потреби в піддонах не було, оскільки в діяльності підприємства за вказаний час вони не використовувались та по залишках не обліковуються (т. 1 а.с. 164). 
Протягом діяльності лісопромислового комплексу ДП "Славутський лісгосп" жодного разу піддони не закуплялись, а виготовлялись власними силами (працівниками лісопромислового комплексу). При повній завантаженості лісопромкомплекс використовував в середньому 40 піддонів в місяць.
Позивачем до матеріалів справи долучено наказ ДП "Славутське лісове господарство" від 20.01.2017р. №11 "Про ліквідацію підрозділу лісопромисловий комплекс та скорочення посад".
Позивач, вважаючи, що грошові кошти в розмірі 2 813 037,00 грн., перераховані ним на рахунок відповідача, отримані останнім без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом про їх стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Розглянувши позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги державного підприємства "Славутське лісове господарство" до фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України в розмірі 2 813 037,00 грн. є обґрунтованими.
Місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 995974 грн., (перерахованих відповідачу в період з 11.02.2017 по 03.05.2018) в частині стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів (переахованих відповідачу в період з 13.01.2016 по 06.09.2016) в розмірі 1 916 563,00 грн. суд першої інстанції відмовив у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Разом з тим, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, а отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi вказаної норми лише за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна (грошових коштів), стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна (грошових коштів) однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна (грошових коштів) відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 2 813 037,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 12 - 41).
Разом з тим рахунків, на підставі яких було здійснено перерахування позивачем відповідачу коштів та які могли би підтверджувати укладення договору у спрощений спосіб, зокрема й шляхом прийняття позивачем визначеної в рахунках пропозиції щодо укладення договору на відповідних умовах, учасниками справи не надано.
В підтвердження обставин наявності договірних відносин між сторонами відповідач посилається на копії накладних, які були виписані ним позивачу на поставку товару - європіддонів на загальну суму 2813037,00 грн.: №1 від 13.01.2016р. на суму 99650,00 грн., №2 від 17.01.2016р. на суму 99000,00 грн., №3 від 29.01.2016р. на суму 99310,00 грн., №4 від 12.02.2016р. на суму 98110,00 грн., №5 від 04.03.2016р. на суму 99370,00 грн., №6 від 12.03.2016р. на суму 98500,00 грн., №7 від 18.03.2016р. на суму 99500,00 грн., №8 від 24.03.2016р. на суму 98900,00 грн., №9 від 29.03.2016р. на суму 99500,00 грн., №10 від 08.04.2016р. на суму 99100,00 грн., №11 від 14.04.2016р. на суму 81000,00 грн., №12 від 15.04.2016р. на суму 50000,00 грн., №13 від 22.04.2016р. на суму 99500,00 грн., №14 від 29.04.2016р. на суму 98850,00 грн., №15 від 07.05.2016р. на суму 99500,00 грн., №16 від 22.07.2016р. на суму 99500,00 грн., №17 від 08.08.2016р. на суму 99500,00 грн., №18 від 19.08.2016р. на суму 99500,00 грн. №19 від 31.08.2016р. на суму 99250,00 грн., №20 від 07.09.2016р. на суму 99000,00 грн. (містять підписи в графі "Директор", що стосується постачальника, та в граві "Гол.бухгалтер", що стосується одержувача), №7 від 14.02.2017р. на суму 99750,00 грн., №б/н від 21.02.2017р. на суму 99500,00 грн., №7 від 28.02.2017р. на суму 99620,00 грн., №18 від 07.03.2017р. на суму 99850,00 грн., №18 від 14.03.2017р. на суму 99800,00 грн., №34 від 23.03.2017р. на суму 99750,00 грн., №27 від 28.03.2017р. на суму 99450,00 грн., №36 від 05.05.2017р. на суму 99570,00 грн., №67 від 30.03.2018р. на суму 99170,00 грн. (містять підписи в графах "Відвантажив(ла)" та "Отримав(ла)").

Колегією суддів встановлено, що у доданих до справи накладних вказано, що вони оформлені на поставку матеріалів та будівельних матеріалів. У призначенні платежу за вищезазначеними платіжними дорученнями є "за матеріали згідно рахунків".
Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. За ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.2.2 Положення №88 господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення.
У відповідності до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Приписами частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 закону).
Вказане свідчить про те, що накладна як належний доказ здійснення господарської операції - передачі товару, може прийматися судом лише в тому випадку, коли вона містить всі необхідні реквізити (обов`язкові).
При цьому, одними з необхідних реквізитів є посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, створює відповідні права і обов`язки особам, які його підписали, підтверджують правдивість та реальність господарської операції.
Долучені відповідачем до матеріалів справи копії накладних містять підписи осіб в графах "Одержав" та "Відпустив" без зазначення прізвища осіб, що вчинили підпис, а тому ідентифікувати осіб, які складали дані документи не вбачається за можливе, у зв`язку з чим вказані накладні не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують поставку товару від відповідача позивачу.
Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що підпис на накладних належить головному бухгалтеру ДП "Славутський лісгосп" Волошину А.В., оскільки, вказане не підтверджено належними та допустимими доказами. 
Також, одними з необхідних реквізитів є зміст, обсяг та одиниця виміру господарської операції, які дають змогу визначити, який саме товар передавався, що в свою чергу дасть можливість встановити предмет конкретної домовленості між контрагентами. Дане необхідно саме для ідентифікації платіжного документу як такого, за яким проведено оплату по конкретній (індивідуально визначеній) домовленості, в тому числі усній.
З вище викладеного вбачається, що долучені відповідачем до матеріалів справи копії накладних з відображеним в них змістом господарської операції не можуть бути доказами господарських відносин та операцій між сторонами у справі, оскільки не дають змоги охарактеризувати об`єкт господарських операцій (товар) за накладними та платіжними дорученнями - як однорідний/ідентичний. 
Тобто, дані первинні документи (накладні та платіжні доручення) не відображають проведення господарських операцій (поставку товару та оплату) за одними і тими ж домовленостями.
А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в матеріалах справи накладні не відповідають обов`язковим вимогам до первинних бухгалтерських документів, у зв`язку з чим не можуть вважатися доказом наявності договірних правовідносин між сторонами. 
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.10.2019р. у справі №924/173/19.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази на підтвердження того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, не вбачається наявності між сторонами будь-яких окремих цивільних правовідносин (письмовий чи усний договір/угода чи інші обставини, передбачені ст. 11 ЦКУ), які б підтверджували обов`язок позивача оплатити будматеріали, поставлені відповідачем на замовлення позивача.
Також судом апеляційної інстанції беруться до уваги висновки держаудитслужби, викладені в акті ревізії, де вказано, що заборгованість позивача виникла внаслідок перерахування контрагентам, без укладення договорів, коштів та відображення по бухгалтерському обліку одержання товарів, робіт або послуг, в тому числі відповідачу.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність договірних відносин між ДП "Славутське лісове господарство" та ФОП Чернюк Р.О.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань (кондикційне зобов`язання) виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу платіжними дорученнями у 2016-2018 роках грошові кошти в сумі 2 912 537 грн., як оплату за товар.
При цьому, відповідачем платіжним дорученням №615 від 22.06.2018 року, повернуто 99 500 грн. перерахованих позивачем коштів,  а тому сума безпідставно збережених коштів відповідачем становить 2 813 037 грн.                                          
Відсутність господарських зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахунку коштів так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання коштів в сумі  грн. відповідачем, та в силу ст. 1212 ЦК України, підлягає поверненню позивачу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.                 

Щодо застосування місцевим судом строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Матеріали справи свідчать, що кошти, повернення яких є предметом даного позову, перераховано позивачем платіжними дорученнями починаючи з 13.01.2016 року.
Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за зобов`язаннями, строки виконання яких не визначені, перебіг стоку позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). 
З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2019 року позивач звернувся до відповідача з претензією №28, в якій просив повернути безпідставно перераховані кошти в розмірі 3011887 грн. в термін 7 робочих днів з моменту отримання претензії. (т.1 а.с.85).
Оскільки момент виникнення у позивача права на повернення відповідачем коштів розпочався з моменту звернення до відповідача з претензією, колегія суддів вважає, що строк виконання зобов`язання з повернення коштів розпочався з 28.01.2019 року, у зв`язку з чим позовна давність відраховується з 28.01.2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи Позивач - ДП "Славутське лісове господарство" звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом у даній справі 11.02.2020 року.
Колегія суддів дійшла висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущений, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегією суддів враховується, що Відповідачем платіжним дорученням №615 від 22.06.2018 року було повернуто позивачу 99 500,00 грн. (т. 1 а.с. 42), а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню частково в сумі 1 817 063 грн. (1 916 563 - 99 500). 

Щодо доводів Позивача про переривання строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2, 3 статті 264 ЦК України унормовано, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 дійшла висновку, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).
При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).
Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, зазначає таке.
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні.
Крім того, за змістом пункту 2 частини першої статті 81 ГПК України (у редакції, чинній на момент пред`явлення позову, за яким порушено провадження у справі № 904/9402/17) та пункту 3 частини першої статті 226 цього ж Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) наявність у провадженні суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є підставою для залишення позову без розгляду.
Ураховуючи викладене, зважаючи на факт порушення 06 листопада 2017 року Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі № 904/9402/17 та її тривалий розгляд до 29 липня 2019 року, і, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що його права будуть захищені в цьому судовому провадженні, а також звернення позивача до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою у цій справі 06 серпня 2019 року, тобто через незначний проміжок часу після залишення його попереднього позову без розгляду, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до ухвали Господарського суду Хмельницької області від 01 серпня 2018 року відкрито провадження у справі №924/663/18 за позовом ДП "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Руслана Олександровича про стягнення 896 474,00 грн. безпідставно отриманих коштів. 
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 21.11.2018 у вказаній справі позов ДП "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Руслана Олександровича про стягнення 896 474,00 грн. залишено без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 226 ГПК України у зв`язку з неявкою позивача в судові засідання.
Також ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 18.03.2019 відкрито провадження у справі №924/214/19 за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Р.О. про стягнення 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів. 
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.05.2019 позов залишено без розгляду на підставі п. 2 ч.1 ст. 226 ГПК України, у зв`язку із підписанням позовної заяви особою, яка не мала права його підписувати.
Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність посилань апелянта на переривання строку позовної давності у зв`язку із відкриттям провадження у справі №924/663/18 за позовом ДП "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Руслана Олександровича про стягнення 896 474,00 грн. безпідставно отриманих коштів та провадження у справі №924/214/19 за позовом державного підприємства "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Р.О. про стягнення 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів, оскільки позов ДП "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Руслана Олександровича про стягнення 896 474,00 грн. у справі №924/663/18  залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача в судові засідання, а позов державного підприємства "Славутське лісове господарство" до ФОП Чернюка Р.О. про стягнення 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів у справі №924/214/19 залишено без розгляду у зв`язку із підписанням позовної заяви особою, яка не мала права його підписувати.
Тобто, ДП "Славутське лісове господарство" хоч і зверталося до суду за захистом свого порушеного права, однак ним при зверненні до суду не було дотримано вимог ГПК України для належного розгляду справи.
Окрім того, позов у справі №924/214/19 залишено без розгляду, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 29.05.2019 тоді як ДП "Славутське лісове господарство" з позовом у даній справі звернулося 11.02.2020, тобто із значним проміжком часу після залишення його попереднього позову без розгляду.
А тому, колегія суддів дійшла висновку, що звернення ДП "Славутське лісове господарство" з позовом до ФОП Чернюка Руслана Олександровича про стягнення 896 474,00 грн. у справі №924/663/18, а також з позовом до ФОП Чернюка Р.О. про стягнення 2 813 037 грн. безпідставно отриманих коштів у справі №924/214/19 не перериває перебігу позовної давності, у зв`язку з чим доводи Позивача про переривання строку позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, враховуючи прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що витрати по сплаті судового збору та витрати  на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, слід відшкодувати йому за рахунок відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі ст. 129 ГПК України, зважаючи на результат перегляду справи в апеляційному порядку, а саме задоволення позову, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл понесених позивачем судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, зокрема, за подання позову у розмірі 42 195,56 грн. (2 813 037 грн х 1,5%).

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Згідно з п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до п.4 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання касаційної скарги на рішення суду, касаційних скарг у справі про банкрутство ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Оскільки ДП "Славутське лісове господарство" рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 оскаржено в апеляційному порядку лише у частині відмови у задоволенні позовних вимог в розмірі 1 916 563 грн. безпідставно отриманих грошових коштів та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог, тому розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 40 883,92 грн. (1 817 063 грн х 1,5 % х 150 %).
Отже, на відповідача покладається 40 883,92 грн. витрат позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у справі №924/116/20.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу (адвокатські послуги), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Представником позивача подано клопотання (від 11.03.2020) про збільшення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, на 5 000 грн. та, відповідно, стягнення з відповідача 47 195,56 грн. з яких, 42 195,56 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 174 - 176). 
У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано:
- додаток від 10.02.2020 №5 до договору про надання правової допомоги від 16.09.2019 №7, відповідно до якої гонорар адвокатського бюро за підготовку позовної заяви державного підприємства "Славутське лісове господарство" до Чернюка Р.О. та за участь у суді першої інстанції становить 5 000 гривень; клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар відповідно до цього договору шляхом здійснення повної попередньої оплати, яка становить 5 000 гривень;
- ордер на надання правової допомоги ДП "Славутське лісове господарство" від 16.09.2019 серії ХМ №041108, виданий адвокатським бюро "Миколи Бровчука" на надання правової допомоги за договором №7 від 16.09.2019 адвокатом Бровчуком М.В.;
- платіжне доручення від 11.02.2020р. №4270 про сплату ДП "Славутське лісове господарство" АБ Миколи Бровчука 5 000,00 грн. плати за юридичні послуги згідно з рахунком від 10.02.2020р. №2 (т. 1 а.с. 177 - 179).
Представник відповідача просив клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу залишити без розгляду з огляду на пропуск процесуального строку.
Статтею 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 42 195,56 грн. судового збору. При цьому, позивачем подано клопотання (від 11.03.2020р.) про відшкодування судових витрат, в якому він збільшив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
З вище викладеного вбачається, що позивачем не пропущено строку на подання попереднього розрахунку судових витрат (поданий з позовною заявою) та такий розрахунок не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат (до складу яких входять витрати на професійну правничу допомогу), які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення клопотання позивача про збільшення попереднього розрахунку суми судових витрат без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 ст. 129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу, визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. 
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Отже, виходячи з положень ст. ст. 126, 129 ГПК України та враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, критерії реальності, обґрунтованості та пропорційності заявлених сторонами витрат до предмета спору, з урахуванням його ціни, а також задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про покладення на відповідача 5 000 грн. витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката під час розгляду справи в суді першої інстанції. 

Також з матеріалів справи вбачається, що Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу від 05.05.2020 просив стягнути з позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу 
На підтвердження таких витрат відповідачем надано:
- додаткову угоду №1 від 31.07.2021р. до договору про надання правничої допомоги від 31.07.2020р. №131-07/2020 (адвокат Їгіт О.І., клієнт ФОП Чернюк Р.О.), яка відповідно до п. 1 визначає порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката за надання правничої допомоги у спорі про стягнення з Чернюк Р.О. на користь ДП "Славутське лісове господарство" безпідставно отриманих коштів за 2016-2018 роки. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції (Північно-західний апеляційний господарський суд); у п. 2 угоди визначена вартість послуг (загальна вартість 3000 грн.); у п. 3 угоди визначено порядок оплати гонорару: оплата послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції здійснюється в наступному порядку - 70% вартості послуги сплачується після відкриття провадження у справі, решта суми - протягом 3 днів з дня винесення рішення судом першої інстанції; у п. 7 угоди визначено порядок приймання-передачі наданої правничої допомоги (зокрема, правнича допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правничої допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності));
- підписаний адвокатом Їгіт О.І. (виконавець) та ФОП Чернюком Р.О. (замовник) акт виконаних робіт від 31.07.2020р., відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги у формі згідно з наведеним в акті переліком відповідно до договору про надання правничої допомоги №31-07/2020 від 31.07.2020р.;
- ордер на надання правової допомоги від 31.07.2020р. серії КВ №381382, виданий адвокатом Їгіт О.І. за надання правової допомоги ФОП Чернюку Р.О. за договором №31-07/2020 від 31.07.2020р.
Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, колегія суддів вважає, що  відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України судові витрати відповідача за надання професійної правничої допомоги адвоката покладаються на відповідача.

Керуючись ч. 6 ст. 233, ст.ст. 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 в частині відмови у стягненні з Фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича 1 916 653 грн. задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 в частині відмови у стягненні з Фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича 1 817 063 грн. скасувати.
Прийняти в цій частині нове судове рішення, про задоволення позову в розмірі  1 817 063 грн.
В решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 залишити без змін.
Резолютивну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.06.2020 р. у справі №924/116/20 викласти в наступній редакції:
          Позов Державного підприємства "Славутське лісове господарство" задоволити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Славутське лісове господарство" (Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, буд. 1, код 00993314) 2 813 037 грн., 42 195,56 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 5 000 грн. за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Чернюка Руслана Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Славутське лісове господарство" (Хмельницька область, м. Славута, вул. Кузовкова, буд. 1, код 00993314) 40 883,92 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.".
4. Видачу наказів доручити Господарському суду Хмельницької області.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/116/20 повернути до  Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "14" вересня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.