ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 липня 2021 року 
м. Харків
справа № 637/1086/20
провадження № 22-ц/818/2987/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів – Бурлака І.В., Яцина В.Б. 
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 9 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Тордія Е.Н., -
у с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог (а.с. 104), Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 02.09.2011 у розмірі 24220,82 грн та судовий збір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 2 вересня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за вищевказаним договором зобов`язань належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 23.09.2020 має заборгованість у розмірі 24370,82 грн, яка складається з: 22526 грн - заборгованість за тілом кредиту ((яка складається з простроченого тіла кредиту); 0,00 грн – заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками; 1694,76 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, 150 грн - нарахована пеня, 0,00 грн – нараховано комісії. З урахуванням зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 02.09.2011 в розмірі 24220,82 грн, яка складається з: 22526,06 грн заборгованість за тілом кредиту (яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту) та 1694,76 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2021 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 в розмірі 2541,72 грн та 220,71 грн судового збору. В іншій частині у задоволені позову відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про стягнення тілу кредиту у розмірі 22526,06 грн. Надані розрахунки свідчать про те, що максимальна грошова сума, що використовувалась відповідачем становить 11000 грн. З наданих позивачем розрахунків вбачається, що за використання грошових коштів остання сплачувала відсотки передбачені довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем при зверненні до Банку 02.09.2011 року. Стосовно вимоги щодо стягнення відсотків в нарахованих відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України суд зазначив, що така вимога має місце після закінчення терміну договору, в даному випадку строку дії картки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині відмови у задоволені позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначає, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула. Окрім анкети-заяви, відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено, базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% в місяць, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за знаття готівки та особистих коштів пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. У виписці по руху коштів прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати. Відповідач активно користувалася кредитними коштами, знімала кошти, розраховувалася за товари та послуги та частково погашала наявну заборгованість. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
В письмових поясненнях ОСОБА_3 , яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що 02.09.2011 року відповідач звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», отже сторонами було погоджено умови кредитування та зазначено розмір відсоткової ставки у розмірі 3,0% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені. На виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору банком була видана відповідачу кредитна карта № НОМЕР_1 , яка в подальшому неодноразово перевипускалася, і остання картка, яка видавалася відповідачу строком дії 11/23. На зазначену карту було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 11000 грн. Щодо розрахунку представник зазначила, що розрахунок відповідача зроблено за ставкою 30,00%, однак у підписаній довідці ставка зазначена 3,0% на місяць, що складає 36,00% річних (0,1% на день). Таким чином, за період з 02.09.2011 по 24.12.2012 кредитний ліміт складав 5100 грн, кількість днів користування – 482 дні. Відсотки 5100,00*0,1%/100*482=2458,20 грн. За період з 25.12.2012 по 25.02.2013 кредитний ліміт відповідача складав 8000 грн, кількість днів користування – 64 дні. Відсотки 8000*0,1%/100*64=512,00 грн. За період з 26.02.2013 по 23.09.2020 кредитний ліміт складав 11000,00 грн, кількість днів користування 2767 днів. Відсотки 11000*0,1%/100*2767=30437,00 грн. Сума відсотків розрахована за ставкою 36% річних. Таким чином, відсотки за весь період користування склали 33407,20 грн. Також звертає увагу на те, що у підписаній довідці передбачено нарахування пені. Враховуючи, що відповідач періодично вносила платежі з простроченням строку, Банком нарахована пеня за порушення умов внесення коштів у розмірі 3850,00 грн. Таким чином кошти, які відповідач повинна була повернути Банку дорівнюють 48257,20 грн. Відповідачем були сплачені кошти у розмірі 32445,49 грн. Тому сума до стягнення розраховується з врахуванням сплачених коштів, пені на яку банк уточнив позовні вимоги та перерахування відсотків за ставкою, яка вказана в довідці 36,00% склала - 15661,71 (48257,20 - 32445,49 - 150,00) грн.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом установлено, що 2 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву та своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язалася зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с. 16).
На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім анкети-заяви позичальника, надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану ОСОБА_1 (а.с. 17).
Також Банком надано копію Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 18-42).
Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 105-114) та виписки (а.с. 130-138) станом на 23.09.2020 за кредитним договором  утворилась заборгованість у розмірі 24220,82 грн, яка складається з: 22526,06 грн заборгованість за тілом кредиту та 1694,76 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі процентів за статтею 625 ЦК України, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» в редакції від 01 квітня 2019 року, а також на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підстав нарахування, розміру та порядку сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, а також щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які є в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
У Довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, підписана відповідачем, яку Банком додано до апеляційної скарги, містяться умови договору, зокрема і інформація щодо базової відсоткової ставки, пені та штрафів (а.с. 17).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Як вбачається з довідок відповідачу було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт (а.с. 15). В подальшому картка перевипускалася Банком, остання картка видана строком дії до останнього дня 11/23.
З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду з  позовом у листопаді 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з дійсним позовом) . Проте за змістом позовної заяви вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України пред`явлені станом на 23.09.2020. 
З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову в частині стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України
Однак, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву від 02.09.2011, також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним (а.с. 17).
Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом. 
Як вбачається з виписки по рахунку, відповідач користувалася кредитними коштами Банку та погашала заборгованість.
Суд першої інстанції при розрахунку заборгованості за відсотками помилково виходив з розміру їх ставки 30,00% на рік, замість вірного 36% на рік та не врахував, що у разі наявності залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, що як слідство призвело до помилкового висновку суду про погашення відповідачкою відсотків за кредитом та тілом кредиту. Тому , судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги про невірне визначення судом розміру заборгованості та вважає що скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині суми що підлягає стягненню. А саме стягнуту судом суму у розмірі 2541,72 грн необхідно збільшити до 15661.49 грн
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Рішенням суду від 09.02.2021 з ОСОБА_1 стягнуто 220,71 грн судового збору пропорційно задоволеній частині позову. Оскільки судовою колегію рішення суду змінено та збільшена сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, рішення суду в частині стягнення судових витрат також підлягає зміні.
За результатами розгляду апеляційної скарги позов Банку визнаний колегією суддів обґрунтованим на 64,66 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 1359,15 грн 49 коп. судового збору, сплачених при подачі позовної заяви (а.с. 4).
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 72,24 %, тому з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 2277,73 грн судового збору, що сплачений при подачі апеляційної скарги (а.с. 170).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, - 
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 9 лютого 2021 року змінити, збільшити суму що підлягає стягненню  з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у якості  заборгованості  за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року з 2541,72 грн до  15661 (п`ятнадцяти тисяч шістсот шістдесят однієї ) гривні 71 (сімдесят одної) копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1359 (одна тисяча триста п`ятдесят дев`ять) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок судового збору, сплачених при подачі позовної заяви.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2277 (дві тисячі двісті сімдесят сім) гривень 73 (сімдесят три) копійки судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 липня 2021 року.

Головуючий -                                                                О.Ю.Тичкова

Судді -                                                                        І.В.Бурлака

                                                                               В.Б.Яцина