ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3945/21 Справа № 2-4573/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Нечепуренко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, заінтересовані особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В., заінтересовані особи ОСОБА_1 , АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване.
В обґрунтування подання приватний виконавець посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №60883761 з примусового виконання виконавчого листа від 14 серпня 2012 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі № 2-4573/11 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/126954/3175/74 від 27 березня 2007 року в сумі 327 072 грн. 05 коп., судових витрат в сумі 2943 грн., а всього - 330 015 грн. 05 коп. Боржником ОСОБА_1 вимоги виконавчого документу не виконані. При здійсненні дій, спрямованих на виконання рішення суду встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, також не виявлено у нього будь-яких грошових коштів. При проведенні виконавчих дій стало відомо, що за відомостями Державного реєстру іпотек ОСОБА_1 є іпотекодавцем, одним з об`єктів іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , номер РПВН4335570, підстава обтяження - Договір іпотеки № 949 від 27 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. Зазначене нерухоме майно придбане боржником ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 948, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №3749231 від 27 березня 2007 року. 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VII, статтею 50 якого визначено право виконавця звернутися до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване за боржником в установленому законом порядку. Нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», іпотекодавцем якого є ОСОБА_1 , було передане в іпотеку ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору № 014/126954/3175/74 від 27 березня 2007 року, який укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Незважаючи на те, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2007 року є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, а значиться за його померлими батьками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зв`язку з наведеним, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О. В. у поданні просив суд вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. за № 948, не зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєстрованому в Реєстрі прав власності за померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В., заінтересовані особи ОСОБА_1 , АТ «Райффайзен Банк Аваль» про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване, задоволено. Звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване, а саме: на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , із двох кімнат житловою площею 31,0 кв.м., загальною площею 47,0 кв.м.,яка складається з: передпокою 1 - 5,5 кв.м.; комори 2 - 0,7 кв.м.; вн. коридору 3 - 1,1 кв.м.; вбиральні 4 - 1,1 кв.м.; кухні 5 - 6,8 кв.м.; кімнати 6 - 14,5 кв.м.; кімнати 7 - 16,5 кв.м.; балкону І - 0,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. за № 948, зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєстрованому в реєстрі прав власності за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду від 23 вересня 2020 року та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Протоколом Загальних зборів акціонерів №36-62 від 23 квітня 2021 року прийнято рішення про зміну найменування АТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк». АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма првами та обов"язками АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 2-4573/11 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/126954/3175/74 від 27 березня 2007 року в сумі 327 072 грн. 05 коп., судові витрати в сумі 2 943 грн., а всього - 330 015 грн. 05 коп. (а.с. 63, 64).
14 серпня 2012 року на виконання вказаного заочного рішення суду від 09 квітня 2012 року представнику Банку був виданий виконавчий лист (а.с. 66, 76).
Вказаний виконавчий лист неодноразово повертався державним виконавцем стягувачу та згідно останньої відмітки на вказаному виконавчому листі 03 грудня 2019 року виконавчий лист було повернуто без виконання стягувачу державним виконавцем Нечай Л.С. на підставі п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
13 грудня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулися до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження. В своїй заяві АТ «Райффайзен Банк Аваль» також просили звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 75).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. від 13 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60883761 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4573/11, виданого 14 серпня 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/126954/3175/74 від 27 березня 2007 року в сумі 327 072 грн. 05 коп., судових витрат в сумі 2 943 грн., а всього - 330 015 грн. 05 коп. (а.с. 87).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О. В. від 13 грудня 2019 року накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності. Постановою від 17 грудня 2019 року накладено арешт на кошти боржника (а.с. 89, 101-102).
Згідно Державного реєстру іпотек, ОСОБА_1 є іпотекодавцем та предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , номер РПВН4335570, підстава обтяження - Договір іпотеки від 27 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. (а.с. 90 , 92 ).
Вказаний договір іпотеки №949 від 27 березня 2007 року був укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №014/126954/3175/74 від 27 березня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка стане власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 березня 2007 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. за реєстровим номером 948 (пункт 1.1. Договору іпотеки) (а.с. 82, 83).
27 березня 2007 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу квартири від 27 березня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 115).
Таким чином, ОСОБА_1 придбав вказану квартиру 27 березня 2007 року.
Після укладення договору купівлі-продажу квартири, право власності на вказане нерухоме майно за даними державних реєстрів не було зареєстровано за іпотекодавцем ОСОБА_1 .
За даними державних реєстрів з 13 січня 2004 року власниками квартири вказано колишніх власників - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 90).
Встановлено, колишні власники квартири - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 після продажу ними вказаної квартири померли.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусовоговиконання рішень звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусовоговиконання рішень звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, судом встановлено, квартира АДРЕСА_2 , на яку просить звернути стягнення приватний виконавець, була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2007 року та є предметом іпотеки. 
Іпотекодавцем є боржник ОСОБА_1 , право власності за яким, після придбання квартири 27 березня 2007 року, за даними державних реєстрів не було зареєстровано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке є предметом іпотеки, та право власності на яке не зареєстроване за боржником.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваною ухвалою суду можуть порушуватися права інших осіб стосовно вказаного нерухомого майна належними доказами у справі не підтверджуються.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що боржник ОСОБА_1 не є власником квартири спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова