ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5563/19                                           Головуючий суддя І інстанції Фанда О.А.
Провадження № 22-з/818/260/21                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: заява про ухвалення додаткового рішення

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року                                                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лагутіна І.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційними скаргами Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року та на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року та ОСОБА_2 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року, ухвалені у складі головуючого судді Фанда О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:
Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 252/о «Про звільнення працівника Харківського РСП у зв`язку зі скороченням штату» від 10.06.2019 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді провідного юрисконсульта Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 12 червня 2019 року.
Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 284 853,70 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1536,80 грн., всього 296 120 (двісті дев`яносто шість тисяч сто двадцять) грн. 50 коп.
Стягнуто з Державного підприємства обслуговування  повітряного руху України на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року допущено негайне виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді провідного юрисконсульта Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць. 
Доповнено резолютивну частину рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року наступним змістом: « Розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу стягнутого на користь позивача ОСОБА_1 визначено без утримання податків та обов`язкових платежів стягнення і сплата яких покладається на відповідача».
Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі директор Державне підприємство обслуговування повітряного руху України Ярмак А.М. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 суму судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 31742,69 грн.
 
В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просив додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року скасувати.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України – залишено без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 –залишено без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задоволено.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року - змінено. Зменшено розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на корить позивача з 31742,69 грн до 15500 грн.
25 червня 2021 року від представника ОСОБА_1  адвоката Лагутіна І.В. надійшла заява про відшкодування фактично понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в апеляційній інстанції.
Обґрунтовуючи заяву, зазначив, що Позивач просить компенсувати за рахунок відповідача витрати, які він поніс у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги при розгляді справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 24000 грн. та надав відповідні докази.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Представник відповідача ДП Обслуговування повітряного руху України надала до суду заяву про зменшення судових витрат. 
На обґрунтування вказала, що зазначений в акті № 4 адвокатами час, витрачений на надання відповідних юридичних послуг, не відповідає їх складності, внаслідок чого є завищений та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, належним чином не підтверджені відсутні оригінали платіжних документів про оплату наданих послуг).
Вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Вказала, що надані позивачем документи мають містити документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимим є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
На підтвердження своїх аргументів покликалася на правові висновки, які з цього питання містяться у постанові Верховного Суду у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи за відсутності її учасників, які належним чином повідомлялись про розгляд заяви, чия неявка відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Колегія суддів при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує позицію Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17.
Так, суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відповідно до вимог ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено, що «для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 37. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин першої – шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.  
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.
Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Про необхідність застосування такого критерію касаційний суд висловився у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Позивач просить компенсувати за рахунок відповідача витрати, які вона понесла у зв`язку із отриманням правової допомоги при розгляді справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 24000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування надані наступні документи:
детальний опис витрат на правничу допомогу по справі №641/5563/19, копію Договору про надання правової допомоги від 30 серпня 2018 року укладеного між ОСОБА_3 та адвокатським бюро «Меніва Олексія»; копію додаткової угоди №2 від 12 червня 2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.08.2018, копію акту наданих послуг №4 від 18 червня 2021 року, до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.08.2018, копію квитанції №14 від 19.06.2021 про сплату ОСОБА_3 адвокатському бюро «Меніва Олексія» 24000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 30 серпня 2018 року та додатковою угодою №2 від 12 червня 2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 30.08.2018, акт наданих послуг № 4 від 18 червня 2021 року. 
Разом з тим, наведеною вище процесуальною нормою визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ст. 137 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Зазначене кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 жовтня 2020 року справа №922/376/20.
З акту наданих послуг №4 від 18.06.2021 року вбачається, що адвокатським бюро «Меніва Олексія» було надано правничу допомогу з представлення інтересів позивача: складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №641/5563/19 5 годин х 1 500,00 грн=7500 грн, складання адвокатського запиту №18/12-1 від 18.12.2020 р.-500 грн, збирання та подання доказів 02-03.03.2021 р. (щодо розгляду Всеукраїнською профспілкою «ФПАРРІЗУ» подання Украероруху щодо розірвання трудового з Клієнтом)-1000,00 грн, підготовка та подання пояснень щодо актуальної судової практики 21.04.2021 р.-1000,00 грн, участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції по справі №641/5563/19: за перший судодень 26.11.2020-4000,00 грн, участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції по справі №641/5563/19: за другий та наступні судодні 09.12.2020. 23.12.2020. 07.04.2021, 16.06.2021-2 000,00 грн. х 4 с/з=8000,00 грн. ознайомлення з матеріалами справи 03.11.2020,28.12.2020 2 х 500,00 грн.=1000,00 грн. складання заяви про компенсацію судових витрат 18.06.2021-1000,00 грн., разом на суму 24000,00 грн. (а.с.158-168 т.№4).
Позивачем сума витрат на правову допомогу була визначена з урахуванням консультації, надання пояснень, участі адвоката у судових засіданнях апеляційного суду, складенням відзиву на апеляційну скаргу, його копіювання та надсилання документів з додатками в суд сторонам по справі.
У даному випадку суд апеляційної інстанції враховує той факт, що представник позивача реально надавав наступні юридичні послуги: консультації, участі адвоката у судових засіданнях апеляційного суду, складенням відзиву на апеляційну скаргу, його копіювання та надсилання документів з додатками в суд сторонам по справі.
Враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів справи, обсяг апеляційної скарги,  колегія суддів критично оцінює зазначений адвокатом обсяг часу, витрачений на виготовлення відзиву на апеляційну скаргу - 5 годин, ознайомлення з матеріалами справи 2 години, участь у судових засіданнях у розмірі 12000,00 грн з огляду на те, що доводи викладені у відзиві частково дублюються з позовною заявою, та адвокат Лагутін І.В. приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції. Наведені з цього приводу заперечення представника відповідача є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Факт сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу належним чином підтверджено копією квітанції від 19 червня 2021 року на суму 24000 грн. (а.с. 168).
З урахуванням вищевказаного, ураховуючи складність справи та характер спору, обсяг виконаних адвокатом робіт, необхідний у таких справах час для надання професійних правничих послуг, суд вважає обґрунтованими наступні витрати: аналіз судової практики та підготовка пояснень в сумі 1000,00 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу, його копіювання та надсилання документів з додатками в суд сторонам по справі - 2000,00 грн., участь у судових засіданнях-4000,00 грн, складання заяви про компенсацію судових витрат -500,00 грн, а в іншій частині суми слід відмовити.
Отже, з урахуванням  критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, та наявних доказів колегія суддів вважає, що заявлені стороною відповідача до відшкодування понесені судові витрати на правничу допомогу є документованими та аргументованими на суму 7500 грн.
Керуючись ст.ст. 133,134,137,141,259,270,382-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лагутіна І.В. про ухвалення додаткового рішення– задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, які понесені у суді апеляційної інстанції на правову допомогу у розмірі 7500,00 (сім тисяч п`ятсот ) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року. 

Головуючий                                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.

                                                                                       О.М.Хорошевський.