У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа №180/2216/17
провадження № 51-2564ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3                                
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України та постановлено:
- привести у відповідність із законодавством України вирок Перовського районного суду міста Москва Російської Федерації від 29 листопада 2016 року, яким громадянина України ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК Російської Федерації;
- вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали місцевого суду та повернуто його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду. Вважає, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, оскільки весь час перебував під вартою, не був повідомлений та присутній під час розгляду клопотання місцевим судом, а про ухвалу суду першої інстанції від 28  грудня 2017 року йому стало відомо від адміністрації установи «Криворізька виправна колонія» в березні 2021 року.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 395 КПК передбачено, що апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно зі ст. 117 КПК пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду. 
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Перовського районного суду міста Москва Російської Федерації від 29  листопада 2016 року.
Засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись із названою ухвалою місцевого суду, подав апеляційну скаргу та заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
З врахуванням положеньстатей 395, 399  КПК апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року.
Суд апеляційної інстанції констатував, що ухвалу місцевого суду було постановлено без участі засудженого, проте звернув увагу на те, що після оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_4 приймалися й інші судові рішення.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що для подальшого відбування покарання за ч. 1 ст. 307 КК ОСОБА_4 прибув до державної установи «Криворізька установа виконання покарань №80» 24 липня 2019 року та перебуває в цій установі до цього часу. Окрім цього, 16 серпня 2019 року начальник вказаної установи, де утримувався засуджений, звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зарахування ОСОБА_4 періоду перебування під вартою, за розглядом якого останньому було перераховано строк відбування покарання, а копії цього рішення були направлені на адресу установи виконання покарань, зокрема, для вручення ОСОБА_4 03 вересня 2019 року.
Суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що з моменту прибуття засудженого на територію України (24 липня 2019 року) пройшов значний час і лише 03 березня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 направив апеляційну скаргу.
На переконання колегії суддів, сукупність вказаної інформації, яку встановив апеляційний суд, дає підстави вважати, що засуджений мав об`єктивну можливість звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду на протязі певного періоду з моменту прибуття в Україну, однак цього не зробив і суттєво пропустив строк для цього.
Колегія суддів враховує вказану ОСОБА_4 інформацію про те, що після прийняття оскаржуваної ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року він ще певний час перебував у місцях позбавлення волі на території Російської Федерації. 
Проте вже після прибуття на територію України (24 липня 2019 року) засуджений продовжив відбувати покарання у місцях позбавлення волі, підставою для чого є процесуальне рішення, прийняте відповідно до кримінального процесуального законодавства України, яким в даному випадку є ухвала суду першої інстанції від 28 грудня 2017 року.
Окрім цього з Єдиного державного реєстру судових рішень видно, що у кримінальному провадженні №180/2216/17 щодо ОСОБА_4 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області було прийнято ухвалу від 27 серпня 2019 року про зарахування засудженому вказаного у судовому рішенні періоду перебування під вартою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поновлення засудженому строку на оскарження ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року.
Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що апеляційна скарга ОСОБА_4 надійшла з пропуском строку на апеляційне оскарження і засудженим не була доведена поважність причини пропуску цього строку, а тому цей суд правомірно повернув апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК. 
Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                      ОСОБА_3