ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 р.	Справа № 440/6991/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 29.01.21 по справі № 440/6991/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Міністерства оборони України      третя особа           Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Полтавської області 
          про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Полтавської області, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати відмову Міністерства оборони України у розгляді поданих документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», оформлену листом від 28.10.2020 року вих.№248/1031/огд; зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, інвалідність якого настала внаслідок  травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року та прийняти відповідне рішення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не врахування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак, у даному випадку таке відповідачем не приймалось, оскільки листом Департаменту фінансів МО України № 248/80 огд від 14.01.2020 року документи позивача повернуті без розгляду, що свідчить про недотримання відповідачем встановленого законодавством порядку вирішення цього питання. Вказує, що відповідні документи 05.08.2020 року були направлені на розгляд комісії МО України за вих.№ 12/2026, де прямо зазначено, що попереднє рішення комісії МО Украйни було прийнято за відсутності довідки про обставини отримання травми. Стверджує, що подана позивачем повторно заява про призначення ОГД та направлений висновок командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком №975, Міністерством оборони України у встановлені законодавством строки не розглянуто. При розгляді такого звернення відповідачем допущена саме протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача, передбачених статтями 16 - 16-3 Закону №2011-XII, оскільки фактичного розгляду заяви, як того передбачає закон, та прийняття відповідного рішення, не відбулося. Зауважує, що можливість повернення розпорядником бюджетних коштів документів про призначення одноразової грошової допомоги без реалізації не передбачена Порядком №975. Посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах  від 30.01.2018 року у справі №806/986/16, від 03.04.2018 року у справі №750/5581/17, від 12.11.2018 року у справі №727/715/17, від 15.04.2019 року у справі №760/20801/16-а, від 10.07.2019 року у справі №560/164/19. 
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ст.304 КАС України.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Полтавським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Полтавської області подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що архівною довідкою від 11.09.2019 року №40/1878 підтверджено отримання травми ОСОБА_1 04.12.1992 року у вигляді закритого перелому внутрішньої кісточки гомілковостопного суглоба.
19.04.2018 року під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 17.04.2018 року, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0849975.
За результатом повторного огляду ОСОБА_1 з 14.02.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з отриманням травми, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, згідно із довідкою МСЕК від 12.06.2019 року №0080377.
У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності (вищої), позивач звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_2 із відповідною заявою.
Згідно із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в п.22 протоколу №9 від 27.01.2020 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. Також, заявником не подано документ, що свідчить про причини і обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п.11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Про прийняття вказаного рішення позивачу повідомлено листом Полтавського ОВК від 10.02.2020 року №12/450.
Не погодившись з  Рішенням МО України, позивач звернувся до суду з позовом. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року у справі №440/899/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
05.08.2020 року Полтавським обласним військовим комісаріатом було повторно направлено висновок до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28.10.2020 року вищевказані документи повернуті без реалізації, оскільки 27.01.2020 року документи заявника розглядались комісією та було прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, нових обставин в пакеті документів не було виявлено.
Позивач не погодився із відмовою відповідача , оформлену листом та оскаржив її до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано повторно на розгляд комісії документи для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, по яким  відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене  протоколом №9 від 27.01.2020 року, тому відповідач правомірно їх повернув без реалізації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.46 Конституції України визначено, що  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі по тексту – Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У частині 2 ст.16 Закону №2011-ХІІ визначено, у яких випадках та якій категорії військовослужбовців призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до п. "б" ч.1 ст.16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року за №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок №975).
Пунктом 11 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Отже, подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
При цьому, Порядок №975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку №975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №822/21/18, від 04.06.2019 року у справі № 751/2133/17, від 12.07.2019 року у справі №280/4490/18, від 07.08.2020 року у справі №178/986/17, від 27.01.2020 року у справі №822/14/18, від 21.01.2021 року у справі №808/4149/17, від 29.01.2021 року у справі №460/3084/20.
Згідно з п.13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України затверджений п.11 Порядку №975 перелік документів для призначення такої допомоги. У свою чергу, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, чи про повернення документів на доопрацювання.
У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач зазначає, що додатково направлена ним архівна довідка №40/1878 від 11.09.2019 року на розгляд комісії Міністерства оборони України разом з іншими документами не подавалась та її не було враховано під час прийняття рішення №9 від 27.01.2020 року. Повертаючи без реалізації пакет документів листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28.10.2020 року, на думку позивача, відповідач протиправно не прийняв жодного рішення, оскільки Департамент фінансів Міністерства оборони України є лише структурним підрозділом  Міністерства оборони України та не є компетентним органом з вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.
За обставинами справи, вперше Полтавським обласним військовим комісаріатом було направлено на розгляд комісії Міністерства оборони України висновок від 16.10.2019 року вих.№12/2929 щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . До пакету документів не було додано довідки Центрального архіву МО РФ від 11.09.2019 року №40/1878.
Проте, за змістом супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.10.2019 року №12/30701, в доповнення до надісланого пакету документів за вих. №12/2929 від 16.10.2019 року щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 майору у запасі ОСОБА_1 , надіслано копію архівної довідки від 11.09.2019 року №40/1878 ЦАМО РФ щодо отримання травми. 
Отже, матеріалами справи підтверджено, що вказана архівна довідка була направлена Полтавським обласним військовим комісаріатом 30.10.2019 року за вих. №12/3070 на розгляд комісії Міністерства оборони України, після її надходження до Кременчуцького РВК, а отже комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, приймала протокол №9 від 27.01.2020 року з дослідженням всіх документів, наданих позивачем.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, вирішуючи питання щодо правомірності протоколу №9 від 27.01.2020 року в адміністративній справі №440/899/20 судами надавалась оцінка довідці №40/1878 від 11.09.2019 року Центрального архіву МО РФ, та визначено, що вона не містить інформації щодо обставин поранення, зокрема про те, що травма, не пов`язана з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а тому ця довідка не може вважатися належним документом, що вказує на причини та обставини отримання травми позивача. Дана довідка є фактично витягом з книги обліку хворих, які знаходилися на стаціонарному лікуванні, а також книги протоколів засідань гарнізонної військово - лікарняної комісії, а ці документи не є документами, що свідчать про обставини поранення. 
За цим, доводи апеляційної скарги про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, під час прийняття рішення №9 від 27.01.2020 року не досліджувалась довідка Центрального архіву МО РФ від 11.09.2019 року №40/1878, спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем Порядку №975 та не прийняття конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду поданих документів, то колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем надано повторно на розгляд комісії документи для вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, по яким відповідачем уже прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №9 від 27.01.2020 року, тому у відповідача не виникло обов`язку повторного розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та прийняття відповідного рішення.
Крім того , колегія суддів зазначає , що в рішенні про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №9 від 27.01.2020 року , як основна підстава його прийняття вказано , що ОСОБА_1 звільнений 26.10.1998 зі збройних сил Російської Федерації , законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.
Таким чином, оскільки питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, в результаті розгляду поданих документів, вирішено комісією Міністерства оборони України згідно рішення №9 від 27.01.2020 року,  нових обставин в пакеті документів, які повторно надійшли до відповідача, не виявлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність  їх повернення без реалізації.
Стосовно посилання в апеляційній скарзі на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року у справі №806/986/16, від 03.04.2018 року у справі №750/5581/17, від 12.11.2018 року у справі №727/715/17, від 15.04.2019 року у справі №760/20801/16-а, від 10.07.2019 року у справі №560/164/19, то колегія суддів зазначає, що вказані рішення не підлягають застосуванню по даній справі, оскільки правовідносини у цій справі не є аналогічними тим, що були предметом дослідження Верховним Судом.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
З урахуванням того, що відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 по справі № 440/6991/20  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  28.08.2021 року