ПОСТАНОВА 
іменем України

17 серпня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 403/406/20
провадження № 22-ц/4809/997/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2021 року у складі судді Атаманової С.Ю.,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг.
В обґрунтування позову вказав, що відповідно до укладеного договору від 12 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який у будь-який момент може змінити кредитний ліміт. Відповідно до умов договору сторони визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів.
У порушення умов договору  ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 13030 грн 43 коп, яка складається з такого: заборгованість за тілом кредиту - 10049,93 грн, у тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 10049,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн ; заборгованість за простроченими відсотками - 2980,50 грн;  заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України - 0,00 грн; - нарахована пеня - 0,00 грн; нарахована комісія - 0,00 грн.
Оскільки  ОСОБА_1  не виконує взятих на себе зобов`язань позивач просив стягнути на свою користь зазначену суму заборгованості. 
Заочним рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором від 12 липня 2012 року б/н у розмірі 3853 грн 73 коп. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, про задоволення позову.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає. 
Відзив на апеляційну  скаргу  до апеляційного суду не надходив.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 12 липня 2012 року  ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані йому в письмову вигляді, та погодився з ними (т.1 а.с.11, 152).
Встановлено, що факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 спростований не був.
В анкеті-заяві від 12 липня 2012 року зазначені відомості про бажання відповідача оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та отримати кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна/класу Gold у сумі 1000 грн.
Інші відомості про розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами; розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань) у вказаній анкеті-заяві від 12 липня 2012 року відсутні.
Укладений між сторонами договір від 12 липня 2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
На підтвердження досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору банком до позовної заяви був доданий паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем ОСОБА_1 13 квітня 2018 року, в якому зазначені: 1) процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,01% річних та процентна ставка поза межами пільгового періоду - 43,2% річних (для карти «Універсальна») та 42% річних (для карти «Універсальна ГОЛД», а також процентна ставка при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4% річних для картки «Універсальна» та 84% річних для картки «Універсальна ГОЛД»; 2) порядок повернення кредиту (розмір та періодичність внесення платежів) - щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.; 3) підтвердження відповідача про те, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування (т.1 а.с.153-154).
До позовної заяви банком також додані Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с.156-181) та витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (т.1 а.с.155), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
Згідно з інформацією, зазначеною у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 , останньому 13 квітня 2018 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту 0,00 грн, який в подальшому 25 жовтня 2018 року був збільшений до 10000,00 грн, 26 грудня 2018 року - зменшений до 9839,41 грн, а станом на 04 травня 2020 року - зменшений до 0,00 грн (т.1 а.с.150).
Згідно з укладеним між сторонами кредитним договором ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/21 та № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/22 (т.1 а.с.151).
Факт використання відповідачем наданих кредитних коштів, у тому числі шляхом зняття готівки, придбання продуктів та оплати послуг мобільного зв`язку підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 згідно з укладеним між сторонами договором (т.1 а.с.191-193).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 12 липня 2012 року б/н станом на 24 вересня 2020 року заборгованість відповідача за наданим кредитом у період з 13 квітня 2018 року по 24 вересня 2020 року складає 13030,43 грн, з яких 10049,93 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2980,50 грн заборгованості за простроченими відсотками. За рахунок внесених відповідачем грошових коштів банком в цей період здійснено погашення заборгованості по нарахованих відсотках у сумі 875,13 грн та по прострочених відсотках у сумі 480,32 грн (т.1 а.с.147-149).
Як убачається із виписки по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за період з 13 квітня 2018 року по 31 серпня 2019 року витрати відповідачем грошових коштів за отриманим кредитом складали 16671,02 грн, а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 9795,56 грн. (т.1 а.с.191-193).
Крім того за період з 01 вересня 2019 року по 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманим кредитом на загальну суму 522,65 грн, а на погашення заборгованості за наданим кредитом відповідачем банку були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 3164,38 грн (т.1 а.с.191).
Згідно з випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 до суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за період з 13 квітня 2018 року по 24 вересня 2020 року банком була включена сума комісії за обслуговування у загальному розмірі 380 грн (200 грн - за період з 13 квітня 2018 року по 31 серпня 2019 року та 180 грн - за період з 01 вересня 2019 року по 24 вересня 2020 року).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Встановлено, що у заяві позичальника від 02 березня 2011 року містяться лише персональні дані відповідача та його підпис, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не вказаний строк повернення кредиту (користування ним), не встановлено кредитний ліміт (т.1 а.с.13).
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім простроченого тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 12 липня 2012 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками жодним чином не мотивував їх нарахування, у тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою.
Дійсно, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (12 липня 2012 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (26 жовтня 2020 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, у тому числі і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи неподання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем, як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Зазначений висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про запропоновані банком варіанти умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту, яка надається споживачу для ознайомлення, та передує укладенню самого договору про споживчий кредит на обраних споживачем умовах кредитування після проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача, а тому сам факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту 13 квітня 2018 року без надання банком будь-яких підтверджень про конкретні прийняті відповідачем умови кредитування не спростовує висновку суду про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та строків погашення.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з  ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
На підтвердження розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту сумі 10049,93 грн за договором б/н від 12 липня 2012 року позивачем було надано два розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 13.04.2018 по 31.08.2019 та 2) з 01.09.2019 по 24.09.2020 (т.1 а.с.6-7,8).
Разом з тим, за змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Апеляційний суд вважає, що, дійсно, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.
Як встановлено судом з виписки по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 : 1) здійснення відповідачем в період часу з 13.04.2018 по 31.08.2019, без урахування комісії (200,00 грн), витрат кредитних коштів (шляхом зняття готівки, поповнення мобільного телефону, придбання продуктів) на загальну суму 16471,02 грн (16671,02 грн(загальний розмір витрат) - 200,00 грн (сума комісії)) та внесення на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 9795,56 грн; 2) здійснення відповідачем в період часу з 01.09.2019 по 24.09.2020, без урахування комісії (180,00 грн), витрат кредитних коштів на загальну суму 342,65 грн. (522,65 грн (загальний розмір витрат) - 180,00 грн (сума комісії)) та внесення ним на погашення заборгованості за наданим кредитом грошових коштів в загальному розмірі 3164,38 грн; 3) включення банком до простроченої суми кредиту щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членський внесок) в сумі 20,00 грн (починаючи з 12.11.2018), загальний розмір якої станом на 12.05.2020 складає 380,00 грн (200,00 грн за період з 13.04.2018 по 31.08.2019 та 180,00 грн за період з 01.09.2019 по 24.09.2020).
Зі змісту доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 12 липня 2012 року станом на 24 вересня 2020 року убачається, що внесені відповідачем в період часу з 01.09.2019 по 24.09.2020 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення нарахованих та прострочених відсотків в загальному розмірі 1355,45 грн.
Проте, судом встановлено, що анкета-заява від 12 липня 2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (зокрема, їх розміру, строків погашення), що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку  по сплаті процентів за використання кредитного ліміту, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складової заборгованості за наданим кредитом - 1355,45 грн (875,13 грн (погашена заборгованість по нарахованих відсотках) + 480,32 грн (погашена заборгованість по прострочених відсотках)) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року по справі №643/5521/19.
Крім того, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача судом першої інстанції встановлено, що за період з 12.11.2018 року по 12.05.2020 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні платежі у виді комісії за обслуговування в загальному розмірі 380,00 грн (200,00 грн (з 12.11.2018 по 12.08.2019) + 180,00 грн (з 12.09.2019 по 12.05.2020)).
Разом з тим, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 12 липня 2012 року не містить жодних узгоджених сторонами договору умов щодо обов`язку сплати відповідачем щомісячних платежів у виді комісії за обслуговування (членського внеску) із визначенням її розміру та порядку нарахування.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3853,73 грн, тобто в межах наявної різниці між сумою фактично отриманих і використаних відповідачем кредитних коштів за період з 13.04.2018 по 24.09.2020 (17193,67 грн) з вирахуванням комісії за обслуговування (380,00 грн), та загальною сумою коштів, внесених ним на погашення кредитної заборгованості за вказаний період часу (12959,94 грн). 
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, зводяться до дублювання доводів позову, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі  статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в цій частині - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2021 року в частині, що оскаржується, без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.
Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді C.М. Єгорова 
В.В. Черненко