Справа № 452/3665/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П. 
Провадження № 22-ц/811/1362/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
       суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Галина В.П. від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

       рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди.
       Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .
          В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не обґрунтовано встановлено розмір моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 просила стягнути з Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області моральну шкоду в сумі 28 338 грн з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати у січні 2020 року – 4 723 грн за кожний місяць ненадання відповіді на запит про публічну інформацію, проте Самбірським міськрайонним судом Львівської області відмовлено у задоволенні позову. На підтвердження своїх вимог звертає увагу на норми ч.2 ст.34, ст. 3, ст. 56 Конституції України, ч.2 ст. 24, ст. 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ч.2 ст. 200, ст. 15, 16, ст. 302 ЦК України, ст. 1, 2. 31 ЗУ «Про інформацію». Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Недайборщ проти Російської Федерації», «Юрій Миколайович Іванов проти України». Крім того, судом не було враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, позбавлення її можливості у реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини Виконавчого комітету Самбірської міської ради, а також інші обставини справи, які мали істотне значення, що у своїй сукупності ускладнювало реалізацію права на доступ до публічної інформації, і як наслідок права на отримання земельної ділянки під забудову. Звертає увагу, що у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини підкреслює, що моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Також вказує, що судом першої інстанції не врахував судову практику у схожих справах. Вказує на порушення Загальної декларації прав людини. Зазначає, що судом не було враховано, що вона є інвалідом II групи, а тому відповідно до ст.21 Конвенції про права осіб з інвалідністю на держав-учасниць покладається обов`язок забезпечувати осіб з інвалідністю інформацією, призначеною для широкої публіки, у доступних форматах і з використанням технологій, що враховують різні форми інвалідності, своєчасно і без додаткової плати. 
        Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 76, 77, 78, 79, ч.1 ст. 81, ч.1 та ч.2 ст. 23, ст.ст. 1167, 1174 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», п.п. 3,4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зі змінами та доповненнями, ст. 56 Конституції України, та відмовляючи в задоволення позову, виходив з того, що відповідно до копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі №380/3957/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 28.04.2020 року. Зобов`язано виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 року. Суд встановив, що 12.10.2020 року на виконання вказаного рішення суду виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області було направлено листом відповідь ОСОБА_1 на її запит від 28.04.2020 року. Суд зазначив, що ОСОБА_1 пред`являючи позов до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що протиправними діями відповідача щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформації, їй була завдана моральна шкода, що спричинило негативні наслідки, які виразились у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача. Згідно копії висновку лікарської комісії медичного закладу № 565 відомо, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, є інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу; проживає із ОСОБА_2 та потребує стороннього догляду. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи; інвалідність з дитинства. Суд зазначив, що у матеріалах справи немає жодного доказу, який би встановлював, що саме з вини відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, тобто факт наявності вини в діях Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області; причинний зв`язок між діями відповідача та імовірною шкодою, про яку заявляє позивач. Отже, суд вважав, щопозивачем не доведено, що факт завдання їй моральної шкоди мав місце саме з вини відповідача. Також, суд вказав, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доказів - фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями виконавчого комітету Самбірської міської ради було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення до вирішення справи. Позивачем не було додано до суду жодного доказу, які б підтверджували, що йому дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна їй саме внаслідок дій чи бездіяльності виконавчого комітету Самбірської міської ради. Також позивач не надав достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння йому душевних страждань. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, суд встановив, позивач зверталась з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних областях України (Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними. Вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства. В подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями виконавчих органів місцевого самоврядування. Наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання інформації, а власне відшкодування шкоди в грошовому еквіваленті. Виходячи з вищевикладеного, суд вважав, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки позивач у позовній заяві не зазначила, якими об`єктивними доказами вона може підтвердити свої твердження про те, що в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, їй було заподіяно моральну шкоду, і така моральна шкода має причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Відповідно, позивач не надала таких об`єктивних доказів суду. Враховуючи те, що позивач не підтвердила об`єктивними доказами факт заподіяння їй моральної шкоди в результаті неправомірної бездіяльності відповідача, відповідно, суд не вбачавпідстав для задоволення позову.
       Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.        
       Як вбачається з матеріалів справи 08.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 28 338 грн.
       Позовні вимоги мотивувала тим, що вона звернулась до відповідача з приводу надання публічної інформації про наявність на території м. Самбір вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на вказаний запит. При цьому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі № 380/3957/20, позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю та зобов`язано Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 року. Такими протиправними діями Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області їй була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджує тим, що завдана шкода спричинила у неї негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. До того ж, завдана моральна шкода, на думку позивача, полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги позивача, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, вона була позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, позивач зазначає, що їй доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на її фізичному та моральному стані. Гострота цих переживань посилювалась тим, що в неї загострене почуття справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені її нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з якими вона змушена була додатково пояснювати чому стала менш привітною, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Також вказувала, що моральні страждання підсилювались і тим, що вона є інвалідом II групи.
       Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року у справі № 380/3957/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 28.04.2020. Зобов`язано виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 року (а.с. 15-22).
       Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що 12.10.2020 року, на виконання вказаного рішення суду, виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області було направлено листом відповідь ОСОБА_1 на її запит від 28.04.2020 року.
       Згідно копії висновку лікарської комісії медичного закладу № 565, ОСОБА_1 , 1972 року народження, є інвалідом другої групи внаслідок психічного розладу; проживає із ОСОБА_2 та потребує стороннього догляду. ( а.с. 23).
       Із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи; інвалідність з дитинства (а.с. 24-25).
       Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
       Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
       Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       За ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
       Крім цього, згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Також, відповідно до п.5 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України, обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Тому у даній категорії справ і у даній справі зокрема (зважаючи на доводи позивачки), слід встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди, а саме: факту заподіяння позивачу шкоди, суть якої повинна полягати у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів сім`ї чи близьких родичів, зокрема, і у приниженні честі та гідності фізичної особи (п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України); протиправність діяння відповідача; наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача; вину відповідача у заподіянні такої.
При цьому кожен із вказаних складових повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Позивачка ОСОБА_1 пред`являючи позов до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що протиправними діями відповідача щодо ненадання відповіді на запит про отримання публічної інформації, їй була завдана моральна шкода, що спричинило негативні наслідки, які виразились у стражданні та приниженні, яких вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача, а також завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що їй довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист свого порушеного права. Їй, як позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду її запиту порушило її законні права, сприймалося нею, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено її стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Також вказує, що їй доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на її фізичному та моральному стані, через що вона не встигала закінчити, як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюються тим, що у неї загострене почуття справедливості. 
       Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи позивачка не надала жодних доказів, які б встановлювали заподіяння їй моральної шкоди, що полягала б, зокрема, і у приниженні її честі чи гідності.
Дійсно, як вбачається із судового рішення у адміністративній справі, що набрало законної сили, таким встановлено протиправність бездіяльності відповідача при наданні публічної інформації за запитом позивачки.
Однак таке рішення не вказує на наявність факту заподіяння позивачці такою бездіяльністю органу моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказала позивачка.
Відповідно не встановлено і причинного зв`язку між діянням відповідача та шкодою, доказів завдання якої немає, а також і вини відповідача у її спричиненні.
Відтак, позивачкою не доведено як факту заподіяння моральної шкоди, так і відповідно інших складових, які підлягають доведенню у даному спорі.
Окрім цього, судом вірно вказано, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доводів фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачці діянням виконавчого комітету Самбірської міської ради було завдано моральну шкоду та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення до вирішення справи. Позивачкою не було додано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що їй дійсно заподіяна моральна шкода; моральна шкода заподіяна їй саме внаслідок дій чи бездіяльності виконавчого комітету Самбірської міської ради. Також, позивачка не надала достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння їй душевних страждань. 
Сам лише факт протиправної бездіяльності відповідача при наданні інформації позивачці не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
       Зважаючи на наведене, а саме враховуючи, що ОСОБА_1 не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування, зокрема, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, при вирішенні даного спору про відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги слід вважати вцілому жодним чином не доведені та у задоволенні таких судом першої інстанції відмовлено підставно, а доводи апеляційної скарги висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.
Крім цього, висновки суду за якими суд встановив, що позивач зверталась з аналогічними позовами до органів місцевого самоврядування в різних областях України (Запорізька, Рівненська, Кіровоградська, Хмельницька, Херсонська, Полтавська, Тернопільська, Львівська тощо) стосовно визнання дій органів місцевого самоврядування при розгляді інформаційних запитів неправомірними та вказані справи розглядаються в інших судах в порядку адміністративного судочинства та в подальшому позивачем пред`являлись позови про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями виконавчих органів місцевого самоврядування, та наведені факти вказують на спланований механізм, кінцевим результатом якого є не отримання відповіді на запит про надання інформації, а власне відшкодування шкоди в грошовому еквіваленті,колегія суддів, вважає такими, що на ґрунтуються на припущеннях, однак такими, що на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому не вплинули.
       Тому, доводи апеляційної скарги слід вцілому вважати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

       апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
              Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

              Повний текст постанови складено 26 серпня 2021 року.

       Головуючий :                                                                  Я.А. Левик

                         Судді:                                                                 Р.П. Цяцяк 

М.М. Шандра