Дата документу 06.07.2021 Справа № 333/6393/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 333/6393/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
№ 22-ц/807/300/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ

В листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

В обґрунтування позову зазначала, що з червня 2016 року до травня 2017 року позивач ОСОБА_3 проживала однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_1 . У квітні 2017 року позивач дізналася про свою вагітність, а вже ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_4 . Стосунки між сторонами погіршилися після повідомленням ОСОБА_3 відповідачу про свою вагітність. Він постійно змінював своє ставлення до вагітності у решті чого він покинув позивачку. В актовому записі про народження дитини в графі батька відомості були внесені зі слів позивачки, оскільки відповідач надавати заяву про визнання себе батьком до органів РАЦС відмовився.

Після народження дитини відповідач іноді телефонував та відвідував позивачку та її батьків, не заперечуючи при цьому свого батьківства, проте не бажаючи зв`язувати себе певними обов`язками щодо дитини.

У добровільному порядку відповідач не бажає визнавати свого батьківство та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати відповідача батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записавши відповідача її батьком та залишивши дитині прізвище « ОСОБА_6 », стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року позовну заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису № 33, вчиненого 16 січня 2018 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та записати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини, прізвище дитині залишити « ОСОБА_6 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Згідно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00019395016 від 16 січня 2018 року вбачається, що відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання № 04-26/3-20133 від 12 листопада 2018 року та № 04-26/3-20669 від 20 листопада 2018 року. 

04 липня 2019 року з КУ «Запорізьке обласне бюро судово – медичної експертизи» ЗОР до суду була повернута ухвала від 06 березня 2019 року, в якій вказано, що комплексна експертиза була призначена на 06 травня 2019 року, на 28 травня 2019 року та на 24 червня 2019 року. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 тричі не з`явився на відбір зразків біологічного матеріалу, ухвала була повернута до суду.

28 листопада 2019 року до суду з КУ «Запорізьке обласне бюро судово – медичної експертизи» ЗОР була повернута ухвала від 26 липня 2019 року через неприбуття ОСОБА_1 на 24 вересня 2019 року, на 15 жовтня 2019 року та на 12 листопада 2019 року – дні, призначені для проведення експертизи.

За таких обставин, суд першої інстанції керувався роз`ясненнями, наданими у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за якими рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства» ( Калачова проти Російської Федерації, № 3451/01, &34, від 7 травня 2009 року).

Враховуючи, що відповідач не з`являвся до експертної установи, суд першої інстанції застосував положення закону, за якими у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В апеляційній скарзі відповідач заперечував батьківство та просив відмовити у позові, але заявив клопотання про проведення судово-генетичної експертизи.

Така експертиза була проведена та за її висновком вірогідність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 становить 99,99999%.

Тож судова колегія вважає, що доводи відповідача в цій частині були перевірені та висновок експерта не викладає сумніву у тому, що відповідач є батьком дитини, народженої позивачем.

При вирішенні спору щодо розміру аліментів, суд першої інстанції правильно керувався Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» якою передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом першої інстанції були враховані положення ст. 182 СК України та визначений розмір аліментів який відповідає закону та вимогам розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков