КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №381/1256/19                                       Головуючий у І інстанції - Соловей Г.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8907/2021  Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

 
                                                           ПОСТАНОВА
                                                      ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

17 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від  23 березня 2021 року у справі за  позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійним договорів та визнання права власності,-
 
                                                                 встановив:
 
   27 березня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ничик Аліна Валеріївна, звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.10.2015 року ОСОБА_1 було подано заяву про вступ до складу членів ЖБК «Машинобудівник». Рішенням позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015 року оформлено протокол № 42 та позивача було прийнято до членів ЖБК «Машинобудівник» зі сплатою вступного внеску в розмірі 100 000 грн. Також, 19.10.2015 року між ОСОБА_1 та ЖБК «Машинобудівник» було укладено Договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до умов яких кооператив приймає члена кооперативу у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , на квартири АДРЕСА_2 . Із квитанцій до прибуткових касових ордерів ЖБК «Машинобудівник» від 20.10.2015 року та 21.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 внесено на оплату квартир АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 згідно договорів б/н від 19.10.2015 року та підтвердження відсутності заборгованості видані довідки про те, що ОСОБА_1 кошти за 3-кімнатні квартири АДРЕСА_2 внесені в повному обсязі, заборгованість відсутня. Право власності на вказані квартири були зареєстровані за ОСОБА_1 ЖБК «Машинобудівник», дізнавшись про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 подав позов до суду про витребування майна від ОСОБА_1 , скасування його реєстрації. 17.05.2018 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позову ЖБК «Машинобудівник» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено в повному обсязі, проте постановою Апеляційного суду Київської області вказане рішення скасоване, витребувано майно - квартиру АДРЕСА_5 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та передано його на користь ЖБК «Машинобудівник», скасовано державну реєстрацію квартири. Ухвалою Верховного суду відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Апеляційного суду. Так само подано позов ЖБК «Машинобудівник» на квартиру АДРЕСА_4 .
 
Представник позивача зазначає, що оскільки спірні договори не було визнано недійсним, лише скасовано реєстрацію його права власності, то ОСОБА_1 , маючи дійсні договори, звернувся до державного реєстратора для повторної реєстрації його права власності на квартири АДРЕСА_2 , проте дізнався, що вказані квартири оформлені на ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_1 стало відомо, що було укладено договори на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі від 15.03.2017 року на квартиру АДРЕСА_4 та від 14.04.2017 року на квартиру АДРЕСА_3 з іншою особою - ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник».
 
Оскільки на спірні квартири було укладено декілька договорів, представник позивача просить визнати недійними договори на придбання загальної площу житла в порядку членства в кооперативі від 15.03.2017 року на квартиру АДРЕСА_4 та від 14.04.2014року на квартиру АДРЕСА_3 , укладеними між ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник», а також визнати за ОСОБА_1 право власності на вказані квартири.
 
   Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від  23 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
 В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить в зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на преюдиційні факти, встановлені рішеннями судів, що позивачем не було сплачено пайового внеску за членство  в кооперативі та на свій розрахунковий рахунок відповідач не отримував грошових коштів у вигляді оплати за квартири.
 
Акт на передачу житлового приміщення та Довідка про відсутність заборгованості на внесення коштів не були підписані уповноваженими особами.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2015 року між ЖБК «Машинобудівник» та ОСОБА_1 було укладено договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до якого ОСОБА_1 було прийнято у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_6 , кількість кімнат 3, загальна площа 81,98 кв.м, житлова площа 45,59 кв.м, ціна квартири складає 189 538 грн, розрахунок виконується до 31.12.2015 року.
 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_4 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.
 
Також 19.10.2015 року між ЖБК «Машинобудівник» та ОСОБА_1 було укладено договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до якого ОСОБА_1 було прийнято у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_7 , кількість кімнат 3, загальна площа 81,94 кв.м, житлова площа 45,53 кв.м, ціна квартири складає 189 538 грн, розрахунок виконується до 31.12.2015 року.
 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_3 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.
 
27.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 .
 
У жовтні 2018 року Житлово-будівельний кооператив «Машинобудівник» звернувся до Фастівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2018 року у задоволені позову Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено у повному обсязі.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 05.09.2018 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2018 року скасоване, витребувано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та передано його на користь ЖБК «Машинобудівник». Скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.
 
Постановою Верховного суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Київської області від 05.09.2018 року залишено без змін.
 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2018 року позовну заяву Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 12.06.2018 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2018 року скасоване, витребувано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_8 , з чужого незаконного володіння  ОСОБА_3  та передано його на користь ЖБК «Машинобудівник». Скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру.
 
Постановою Верховного суду від 04.09.2019 року постанову Апеляційного суду Київської області від 12.06.2018 залишено без змін.
 
В своїй постанові Апеляційний суд Київської області від 05.09.2018 року вказав, що документи у сукупності, які містяться в матеріалах справи, не можуть свідчити про виконання обов`язків ОСОБА_1 , за договором від 19.10.2015 року на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі.
 
Аналогічний висновок зроблено і у постанові Апеляційного суду Київської області від 12.06.2018 де зазначено, що судом встановлено про те, що юридична особа - позивач на свій розрахунковий рахунок не отримував грошових коштів у вигляді вступного внеску за членство у кооперативі та не отримував грошових коштів у вигляді оплати за квартиру.
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо майна, право власності на квартиру АДРЕСА_5 та на квартиру АДРЕСА_4 станом на 01.02.2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не було надано належних доказів про те, що на момент укладення договорів на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі від 15.03.2017 року на квартиру АДРЕСА_4 та від 14.04.2017 року на квартиру АДРЕСА_3 між ЖБК «Машинобудівник» та ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_8 належала на праві власності позивачу.
 
Як зазначалося, в Постанові від 05.09.2018 року та від 12.10.2015 року Апеляційний суд Київської області вказав, що судом встановлено про те, що юридична особа - позивач (ЖБК Машинобудівник) на свій розрахунковий рахунок не отримував грошових коштів у вигляді вступного внеску за членство у кооперативі та не отримував грошових коштів у вигляді оплати за квартиру.
 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
 Проте такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
У постановах Апеляційного суду Київської області від 05.09.2018 року та від 12.10.2015 року, на які посилається суд першої інстанції як на підставу звільнення від доказування, було встановлено такі обставини, що ЖБК на свій розрахунковий рахунок не отримував грошових коштів у вигляді вступного внеску за членство у кооперативі та не отримував грошових коштів у вигляді оплати за квартиру.
 
Згідно висновку почеркознавчої експертизи, який суд вважав неналежним доказом, проте який є письмовим доказом у справі, за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016110310000606 від 14.03.2016 року, № 1893 від 19.09.2016 року, встановлено, що підписи ОСОБА_4 у Акті на передачу житлового приміщення та в Довідці про відсутність заборгованості, виконані іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_4 (а.с.42-52).
 
Заперечуючи проти позовних вимог та висновків експертизи ОСОБА_1 не надано суду оригіналів фінансових документів, Акту на передачу житлового приміщення та Довідки про відсутність заборгованості на внесення коштів.
 
ОСОБА_4 не підписував від імені ЖБК «Машинобудівник» ані вказаної вище довідки, ані акту приймання-передачі квартири від 23.12.2015 року. Підпис на вказаних документах належить іншій невідомій особі.
 
 З викладеного вбачається, що відхилено аргументи ОСОБА_1 було за недоведеністю і судом не встановлювались обставини, які є преюдиціальними у цій справі.
 
Встановлено, що  19.10.2015 року між ЖБК «Машинобудівник» та ОСОБА_1 було укладено договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до якого ОСОБА_1 було прийнято у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_6 , кількість кімнат 3, загальна площа 81,98 кв.м, житлова площа 45,59 кв.м, ціна квартири складає 189 538 грн, розрахунок виконується до 31.12.2015 року.
 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_4 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.
 
Також 19.10.2015 року між ЖБК «Машинобудівник» та ОСОБА_1 було укладено договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідно до якого ОСОБА_1 було прийнято у дольове будівництво 105-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме квартири АДРЕСА_7 , кількість кімнат 3, загальна площа 81,94 кв.м, житлова площа 45,53 кв.м, ціна квартири складає 189 538 грн, розрахунок виконується до 31.12.2015 року.
 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_3 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.
 
У суді апеляційної інстанції позивачем надано оригінали квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року  - ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_4 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року - ОСОБА_1 сплачено вартість квартири АДРЕСА_3 згідно договору від 19.10.2015 року 94769,00 грн.
 
Ці докази не були надані у суді першої інстанції, оскільки їх надання об`єктивно не залежало від волі позивача, оскільки оригінали квитанцій, було випадково віднайдено ним в реєстраційній службі, в зв`язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України - ці докази прийняті як винятковий випадок, як такі, що мають істотне значення для вирішення справи.
 
Згідно висновку комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи судового експерта МВС України Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Бойка Д.С. № 8-4/1657 від 09.11.2018 року підписи на договорах на придбання житла від 19.05.2015 року, підписи на квитанціях до прибуткового касового ордеру від 23.10.2015 року - виконані ОСОБА_4 .
 
Таким чином, оскільки пунктами 3.1 договорів передбачено, що розрахунок поміж обома сторонами виконується до 31.12.2015 року, позивачем вказані зобов`язання виконані в повному обсязі.
 
Згідно витягу з протоколу № 42 позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015 року, ухвалено: «Прийняти до складу кооперативу ОСОБА_1 , з вступним внеском 100000 (сто тисяч гривень) (а.с.26) і ця обставина в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України звільнена від доказування, оскільки  встановлена постановою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року у справі № 381/2958/17.
 
Згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-IIIкатегорії складності, виданого Департаментом ДАБІ у Київській області 23.12.2015 року Житлово-будівельному кооперативу «Машинобудівник» багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 вважається закінченим будівництвом та готовий до експлуатації і ця обставина визнана сторонами і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільнена від доказування.
 
Відповідно до ст.. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, в тому числі з договорів (ч. 2 п. 1 цієї статті).
 
 Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
 
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.
 
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
 
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
 
Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
 
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
 
Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації.
 
Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.
 
Крім того, на час укладення сторонами договорів на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закони).
 
 Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено.
 
Указаними законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації.
 
Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.
 
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1732цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 10лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16,  від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994 цс15.
 
Отже, встановлено, що предметом договорів є майнові права на нерухоме майно.
 
У даній справі позивач виконав свої грошові зобов`язання за договорами купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість, установлену вказаними договорами, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва, а відповідач ухилився від надання необхідних для оформлення права власності позивача документів на майно, чим порушив умови договорів, укладених між сторонами.
 
Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)  його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Отже, порушене право інвестора підлягає захисту шляхом зобов`язання забудовника виконати умови укладених між сторонами договорів у частині зобов`язання останнього передати позивачу документи (копії документів, нотаріальні копії документів, оригінали документів та інше), що необхідні для оформлення права власності на об`єкти нерухомості.
 
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 367/1623/15-ц (провадження № 61-4466св18).
 
У даній конкретній справі, згідно пунктів 4.1.2 договорів на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі, відповідач мав передати квартиру позивачу в плановий термін вводу об`єкта в експлуатацію, а саме: протягом 2016 року.
 
Проте, зобов`язання відповідача передати позивачу документи (копії документів, нотаріальні копії документів, оригінали документів та інше), що необхідні для оформлення права власності на об`єкти нерухомості, є неможливим, оскільки права на квартири належать на праві власності третій особі.
 
В той же час, належним чином виконавши умови договорів, позивач є власником немайнових прав на спірні квартири, оскільки презумпція цих договорів відповідачем не спростована. 
 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки, установивши, що позивачем вчинені дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт завершеного будівництва, а відповідач цього права позивача не визнає та вже не може надати необхідних для оформлення права власності позивача документів на нерухоме майно, тому цей спосіб захисту порушених прав позивача буде ефективним.
 
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
За таких обставин також обґрунтованими є вимоги щодо визнання договорів недійсними, оскільки у ЖБК «Машинобудівник» були відсутні права на відчуження спірних квартир, оскільки власником майнових прав на них був позивач і таке відчуження відбулося без його згоди.
 
Заперечуючи у відзиві проти апеляційної скарги ЖБК «Машинобудівник» посилається на преюдиційні факти, встановлені рішеннями судів проте такі доводи є необґрунтовані і, в  цій частині, судом надано оцінку у мотивувальній частині цієї постанови.
 
Посилання на те, що позивачем не було сплачено пайового внеску за членство  в кооперативі для даної справи не має правового значення, оскільки це не є предметом судового розгляду, а протокол № 42 позачергових зборів ЖБК «Машинобудівник» від 19.10.2015 року, відповідно до якого ухвалено: «Прийняти до складу кооперативу ОСОБА_1 , з вступним внеском 100000 (сто тисяч гривень) є чинним.
 
Також не заслуховують на увагу і доводи про те, що ЖБК «Машинобудівник» на свій розрахунковий рахунок не отримував грошових коштів у вигляді оплати за квартири в зв`язку з тим, що внесення цих коштів на розрахунковий рахунок залежить від дій посадових осіб ЖБК «Машинобудівник», а не ОСОБА_1 , який оплату цих коштів підтвердив належними доказами.
 
Самі по собі Акт на передачу житлового приміщення та Довідка про відсутність заборгованості на внесення коштів, є документами для оформлення прав, тому їх відсутність не спростовує набутих прав позивача.
 
Інші аргументи  на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).
 
Враховуючи викладене, в зв`язку з неповним з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення позову.
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, - 

                                                                      постановив:
 
   Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
 
   Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від  23 березня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договорів та визнання права власності задовольнити.
 
Визнати недійсним договір на придбання загальної площі в порядку членства в кооперативі від 15.03.2017 року на квартиру АДРЕСА_8 , укладений між ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник».
 
Визнати недійсним договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі від 14.04.2017 року на квартиру АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник».
 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_8 .
 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                         Я.С. Мельник