П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
28 липня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/3746/21	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
17.05.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                              Головуючого судді – Єщенка О.В.
                                суддів                     – Димерлія О.О.
– Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання суддів;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року відповідно до довідки від 09.07.2020 року №5-1809/20, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України із розрахунку 90% грошового утримання суддів без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є суддею у відставці, з квітня 2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та одержує довічне грошове утримання. Довічне грошове утримання призначено позивачу відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI та складало 90% від суддівської винагороди. Однак, під час перерахунку у грудні 2020 року відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII зменшено відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 50% від відповідного грошового забезпечення працюючого судді. Посилаючись на те, що призначення довічного грошового утримання та його перерахунок є різними процедурами соціальних гарантій судді, відсотковий показник розміру грошового утримання визначається під час його призначення та є незмінним, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання суддів.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 09.07.2020 року №5-1809/20 із розрахунку 90% грошового утримання суддів, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19 лютого 2020 року.
Проаналізувавши положення закону про судоустрій, конституційного та конвенційного законодавства, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.
Судом першої інстанції враховано, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, зокрема 50% за 20 років + 2 % за кожний рік понад 20 років суддівського стажу.
З огляду на те, застосування іншого підходу щодо обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде порушенням принципу незалежності суддів, гарантованого ст. 126 Конституції України, суд першої інстанції визначив, що відмова Управління у проведенні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання суддів не може відповідати критерію обґрунтованості та правомірності.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що довічне грошове утримання судді у відставці має розраховуватись, виходячи з відсоткових розмірів суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно вимог ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII. Вказані положення закону були дотримані відповідачем у повній мірі, а тому у суду першої інстанції не виникло правових підстав для задоволення адміністративного позову.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з квітня 2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на момент виходу судді у відставку).
Довічне грошове утримання розраховано у розмірі 90% від грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді.
На підставі Довідки за №5-1809/20, виданої 09.07.2020 року Територіальним управлінням ДСА в Одеській області, та судового рішення по справі №420/7746/20, позивачу з лютого 2020 року проведено перерахунок довічного грошового утримання, виходячи з суддівської винагороди судді у сумі 141885 грн., в тому числі: посадовий оклад 78825 грн., доплата за вислугу років 63060 грн.
За наслідком перерахунку, Управління визначило до виплати позивачу довічне грошове утримання, виходячи з 50% від грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді.
Не погоджуючись із зменшенням відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність дій відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII.
Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
За правилами ч. 3 вказаної статті Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Слід зазначити, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII врегульовано і певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Зокрема, за правилами п. 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (п. 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII).
З 07.11.2019 року у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-IX, пункти 22, 23 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII виключено.
Також, відповідно до положень п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
За правилами п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII із змінами.
Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року №2136-VIII.
Отже, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-IX та з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визначено, зокрема, єдиний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який врегульований у ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII.
При цьому, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, передбачений у ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII, зводиться до виплати довічного грошового утримання у відповідному розмірі, що не є тотожнім порядку призначення таких виплат у конкретному розмірі.
Таким чином, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому законом про судоустрій на момент відповідного розрахунку.
Згідно матеріалів пенсійної справи, стаж позивача на посаді судді складає 10 років 8 місяців 21 день, а отже відповідно до положень ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII до виплати підлягає щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Вказані приписи закону відповідачем дотримано, чим спростовуються доводи позивача про неправомірність дій Управління під час виплати довічного грошового утримання судді у відставці.
Також, не є підтвердженими доводи позивача про зменшення обсягу та змісту існуючих прав у зв`язку із застосуванням вказаного показника відсоткового розміру довічного грошового утримання, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII є більшим за розмір, визначений на підставі положень Закону від 07.07.2010 року №2453-VI (який діяв на час виходу судді у відставку).
У тому числі, під час перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання Управлінням не застосовувались обмеження виплат максимальним розміром. Отже, і в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, оскільки під час виплати довічного грошового утримання судді у відставці відповідач діяв на виконання своїх повноважень та з дотриманням чинного законодавства, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.
З огляду на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

   Головуючий суддя:                                                            О.В. Єщенко
                             
                            судді:                                                            О.О. Димерлій
                                                                                                    
                                                                                                            Т.М. Танасогло