Справа № 221/1106/2012
Провадження № 22-ц/801/1371/2021 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року	Справа № 221/1106/2012	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участю: представника заявника-боржника ОСОБА_1 – адвоката Гурби М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича, 
Ухвалу постановив суддя Воробйов В. В.
Ухвалу постановлено о 17.24 год в м. Вінниці 
Повний текст ухвали складено 27 квітня 2021 року,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії приватного виконавця, у якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В. щодо передачі на реалізацію арештованого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер 0520682209:04:002:0045, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та належать їй на праві власності.
Свої вимоги мотивувала тим, що в провадженні приватного виконавця Собчука В. В. перебуває виконавче провадження № 64308196 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 221/1106/2012, виданого 14 вересня 2012 року на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 17 травня 2012 року, про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-B/049/2007 від 19 липня 2007 року в сумі 54 805,77 доларів США.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2019 року у справі № 2121/1106/2012 замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг України» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Постановою від 27 січня 2021 року приватним виконавцем Собчуком В. В. відкрито виконавче провадження № 64308196, а також накладено арешт на все належне їй рухоме та нерухоме майно.
Під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 29 березня 2021 року її представником було встановлено, що 24 березня 2021 року приватний виконавець Собчук В. В. подав заявку до ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна, а саме: належних їй на праві власності житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Проте вважає, що такі дії державного виконавця є незаконними, оскільки відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на зазначений будинок не може звернуто примусове стягнення, оскільки він був придбаний за рахунок кредиту в іноземній валюті за кредитним договором № ML-B/049/2007 від 19 липня 2007 року, він є предметом іпотеки за договором іпотеки № PML-B00/049/2007 від 23 серпня 2007 року, використовується нею як місце постійного проживання та іншого житла у власності вона не має.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В. щодо передачі на реалізацію арештованого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер 0520682209:04:002:0045, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Судове рішення оскаржили: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В. В. і ТОВ «Вердикт Капітал».
В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В. В., пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що він не мав підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27 січня 2021 року за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно отриманої ним відповіді Агрономічної сільської ради № 75 від 15 березня 2021 року діти у спірному житловому будинку не зареєстровані і боржник ОСОБА_1 не повідомляла його про реєстрацію неповнолітніх осіб у будинку, у зв`язку з чим у нього не було необхідності отримувати попередній дозвіл органів опіки та піклування для передачі на реалізацію нерухомого майна.
Стягувач ТОВ «Вердикт Капітал», пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовити.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено вичерпні підстави, які в сукупності забороняють проводити стягнення на такий вид нерухомого майна, однак стягувачем ОСОБА_1 не доведено та не надано жодних доказів того, що описане приватним виконавцем спірне майно використовується як місце постійного проживання, враховуючи, що вона за адресою арештованого житлового будинку не зареєстрована, що підтверджується довідкою Агрономічної сільської ради від 15 березня 2021 року. Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність отримання дозволу опіки та піклування у разі реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, то такий висновок суду є безпідставним, оскільки неповнолітня ОСОБА_2 , 2019 року народження, зареєстрована в описаному будинку після проведення приватним виконавцем опису й арешту майна всупереч умовам підпункту h) п. 5.2. договору іпотеки від 23 серпня 2007 року. 
Заявник-боржник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В. та ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін, зазначивши, що суд першої інстанції законно і обґрунтовано задовольнив її скаргу та визнав неправомірними дії приватного виконавця, а апеляційні скарги є безпідставними. Послалась на те, що арештований будинок є її єдиним житлом, в якому вона проживає, що підтверджується довідкою Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 55 від 29 січня 2021 року. Реєстрація її за іншою адресою не свідчить про те, що вона не проживає у спірному будинку. Іншого нерухомого майна у власності вона не має, а квартиру АДРЕСА_2 , про яку зазначає приватний виконавець, вона продала ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу № 314 від 19 лютого 2004 року.
В судовому засіданні представник заявника-боржника ОСОБА_1 – адвокат Гурба М. В. заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, а судове рішення – без змін.
Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В. В. і стягувач ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явилися. Приватний         виконавець Собчук В. В. надіслав листа, у якому просив про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує, просить її задовольнити.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 17 травня 2012 року у справі № 221/1106/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-B00/049/2007 від 19 липня 2007 року в розмірі 45 805,77 доларів США, що станом на 19 січня 2012 року відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 437 887,17 грн., пеню в розмірі 178 663,83 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2823,00 грн. 
На виконання зазначеного рішення суду 14 вересня 2012 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист, боржником за яким є ОСОБА_1 (а. с. 8).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2019 року замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі № 221/1106/2012 (а. с. 9).
27 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В. В. відкрито виконавче провадження ВП № 64308196 з виконання виконавчого листа № 221/1106/2012, виданого 14 вересня 2012 року Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (а. с. 6).
Також 27 січня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти, цінні папери, майнові права, корпоративні права – частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, та інше майно боржника, яке зберігається у банку, в тому числі в індивідуальному банківському сейфі, що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 7).
24 березня 2021 року приватним виконавцем Собуком В. В. подано до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна у ВП 64308196, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 110,90 кв. м. та земельної ділянки, загальною площею 0,2477 га, цільове призначення – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520682209:04:002:0045, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10-11).
Також по справі встановлено, що зазначений будинок по АДРЕСА_1 згідно з договором іпотеки № PML-B00/049/2007 від 23 серпня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , передано останньою в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-B00/049/2007 від 19 липня 2007 року, за яким ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 50 001,00 доларів США на купівлю нерухомого майна (а. с. 11, 17-18).
Задовольнивши скаргу ОСОБА_1 та визнавши неправомірними дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок, який виступив предметом іпотеки, придбаний за кредитні кошти, надані в іноземній валюті за споживчим кредитом, його площа не перевищує 140 кв. м., ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в цьому будинку, іншого нерухомого майна у власності не має, добровільної згоди на відчуження спірного майна не надавала, а тому на нього розповсюджується дія мораторію, введеного Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, суд першої інстанції врахував, що у спірному будинку зареєстрована та проживає малолітня дитина – дочка племінниці ОСОБА_5 , 2019 року народження, а згідно з Порядком реалізації арештованого майна № 1301/29431 від 30 вересня 2016 року у разі реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідним є дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно вимог частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Виконавче провадження, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3).
Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року встановлено, що протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами – резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;
таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; 
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Згідно з пунктом 4 цього закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний будинок, який виступив предметом іпотеки, придбаний за кредитні кошти, надані в іноземній валюті за споживчим кредитом, площа будинку не перевищує 140 кв. м., іншого нерухомого майна ОСОБА_1 у власності не має та не надавала добровільної згоди на відчуження спірного майна.
Доводи апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В. в тому, що він не мав підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме: копією договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Черняком А. Л., зареєстрованим в реєстрі за № 314, згідно якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 21) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 січня 2021 року, згідно якого 26 грудня 2004 року внесено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 314 від 19 лютого 2004 року (а. с. 22).
Водночас є безпідставним та не доведеним матеріалами справи висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірному будинку по АДРЕСА_1 .
Із копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що з 09 лютого 2005 року місце її проживання зареєстровано по АДРЕСА_3 (а. с. 23-24).
Згідно довідки Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 55 від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 20), що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зареєстрована у спірному будинку.
Доказів того, що спірний житловий будинок використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання, і що вона не проживає і позбавлена можливості проживати за місцем реєстрації – по АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 суду не надала та матеріали справи таких доказів не містять.
Надана боржником довідка Агрономічної сільської ради № 55 від 29 січня 2021 року не свідчить про те, що спірний житловий будинок використовується нею як місце постійного проживання, оскільки ця довідка не містить інформації про те, з якого часу (який період часу) ОСОБА_1 проживає у спірному будинку без реєстрації (постійно чи тимчасово).
Крім того, згідно відповіді Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 75 від 15 березня 2021 року на запит приватного виконавця Собчука В. В. – по АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_6 з 11 липня 2018 року (а. с. 51). Про постійне проживання без реєстрації у цьому будинку ОСОБА_1 у зазначеній відповіді сільської ради не вказано.
Також є безпідставним посилання суду першої інстанції на те, що у спірному будинку зареєстрована та проживає малолітня дитина – дочка племінниці ОСОБА_5 , 2019 року народження, а тому згідно з Порядком реалізації арештованого майна № 1301/29431 від 30 вересня 2016 року у разі реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти необхідним є дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звернувшись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог не посилалась на те, що у спірному житловому будинку зареєстрована та проживає малолітня ОСОБА_5 , у зв`язку з чим приватний виконавець з метою реалізації арештованого майна зобов`язаний був попередньо отримати дозвіл органів опіки та піклування, а посилалась лише на неможливість звернення примусового стягнення на спірний будинок відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Крім того, із відповіді Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 75 від 15 березня 2021 року на запит приватного виконавця Собчука В. В. вбачається, що у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 51). Відомостей про неповнолітніх осіб, які зареєстровані або проживають без реєстрації у спірному житловому будинку, зазначена відповідь сільської ради не містить.
Отже, станом на дату подання приватним виконавцем заявки на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 64308196, виконавець мав інформацію про відсутність неповнолітніх осіб, які мають право користування спірним житловим майном, і в матеріалах справи відсутні докази повідомлення приватного виконавця Андруховою О. О. як боржником, про реєстрацію у спірному житловому будинку неповнолітньої дитини.
За таких обставин апеляційні скарги приватного виконавця Собчука В. В. та стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» є такими, що підлягають до задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування як така, що не ґрунтується на вимогах закону та у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Підпунктом «в» пункту четвертого частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
При поданні апеляційної скарги на ухвалу суду приватний виконавець Собчук В. В. сплатив судовий збір в сумі 454,00 грн. (а. с. 75), ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило судовий збір в сумі 2270,00 грн. (а. с. 82), які у зв`язку із висновком суду про задоволення апеляційних скарг слід стягнути на їхню користь із скаржника (боржника) ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича щодо передачі на реалізацію арештованого майна – житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер 0520682209:04:002:0045, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь приватного виконавця Собчука Валентина Васильовича судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні).
Стягнути з ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин  	

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2021 року