Ухвала
іменем України
27 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 754/6503/18
провадження № 51-4324 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,             
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката                     ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                               № 12018100030002870, щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя                     АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року                            ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 2466,67 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн – моральної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 02 квітня 2018 року приблизно о 20:20, перебуваючи на сходовому майданчику під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , повторно, за попередньою змовою з не встановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою відкритого викрадення чужого майна підійшли до раніше незнайомого ОСОБА_6 , після чого не встановлена досудовим розслідуванням особа кулаком завдала удару потерпілому в ділянку лівого ока, спричинивши йому фізичний біль, тим самим подолали волю потерпілого до опору, а засуджений ОСОБА_4 обома руками схопив ОСОБА_6 за комір куртки та відкрито заволодів мобільним телефоном «Microsoft Lumia 650», який лежав у правій кишені куртки потерпілого.
Далі після застосування до потерпілого ОСОБА_6 насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 із не встановленою досудовим розслідуванням особою з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 2466,67 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 03 червня 2021 року вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 – без задоволення.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник ОСОБА_5 , покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо засудженого ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своєї позиції стверджує, що вирок суд першої інстанції постановив вирок з порушеннями вимог ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а апеляційний суд не звернув уваги на ці порушення, належним чином не перевірив доводів, викладених в апеляційній скарзі, та не дав вичерпної відповіді на них, чим порушив ст. 419 цього Кодексу. Вважає, що суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення                       і особі засудженого.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки з огляду на ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Доводи касаційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме невідповідність вироку суду першої інстанції приписам ст. 370 КПК, є безпідставними.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у скоєнні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено з урахуванням ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, відповідний висновок суд, незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, зробив на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства доказів, у тому числі показань потерпілого                              ОСОБА_6 , який повідомив, що ввечері 02 квітня 2018 року в під`їзді будинку за місцем проживання він спускався вниз по сходах, коли до нього підійшли двоє, одним із них був ОСОБА_4 , який обома руками схопив його за комір куртки. У нього стали вимагати гроші. Інша особа завдала йому декілька ударів руками в обличчя, від чого впали окуляри, а ОСОБА_4 обшукував кишені, шукав гаманець, забрав мобільний телефон, після чого вони втекли, він став наздоганяти їх, підійшов до консьєржки та попросив викликати поліцію; свідка ОСОБА_7 , яка показала, що, працюючи консьєржем у будинку, була свідком того, як до неї прибіг потерпілий, на його обличчі була кров, попросив викликати поліцію, сказав, що двоє викрали мобільний телефон; свідка ОСОБА_8 , який показав, що знайомий із ОСОБА_4 , останній просив його здати мобільний телефон до ломбарду, на що він погодився та на свій паспорт здав телефон до ломбарду, отримані гроші віддав ОСОБА_4 ; даних протоколу огляду місця події від 02 квітня 2018 року; даних довідки ПТ «Найкращий ломбард Богдан Ю.М. і компанія» від 17 квітня 2018 року; даних висновку експерта від 16 травня 2018 року №12-4/991, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Microsoft Lumia 650» у справному стані без зарядного пристрою на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 02 квітня 2018 року, могла становити 2466,67 грн. 
Дослідивши вказані докази, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії                         ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані правильно.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,                                   й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Усупереч твердженням захисника в касаційній скарзі, із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду вироку суду першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку доводам, викладеним                                   у апеляційній скарзі захисника, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без змін. 
Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за обставин, установлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи захисника з приводу недопустимого доказу, а саме протоколу пред`явлення особи для впізнання від                                 11 квітня 2018 року, на якому потерпілий ОСОБА_6 упізнав ОСОБА_4 , як особу, яка забрала у нього мобільний телефон, є безпідставними, не ґрунтуються на положеннях закону та не були підтверджені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.
Крім того, суд зазначив, що потерпілий ОСОБА_6 безпосередньо вказав на                   ОСОБА_4 як на особу, яка вчинила злочин, при цьому в потерпілого, який раніше не був знайомий з обвинуваченим, відсутні будь-які підстави його обмовляти.
Також слушно зазначено, що інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильності висновків суду, та не вказують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
До того ж доводи захисника, зокрема щодо порушення місцевим судом таємниці нарадчої кімнати, були предметом перевірки апеляційного суду, який навів аргументи щодо їх необґрунтованості.
Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду і приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає. 
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК                                у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                             ОСОБА_3