ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2021 року           справа №200/6919/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,   розглянув  у письмовому провадженні  апеляційну скаргу     ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 р.  (у повному обсязі складена та підписана 17 червня 2021 у м. Слов`янськ) у справі  № 200/6919/21 (головуючий І інстанції суддя Зінченко О.В.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Білозерської міської ради,  треті особи -  Комунальна організація (установа, заклад) дошкільний навчальний заклад комбінованого типу № 20 “Оленка” Білозерської міської ради,  Відділ освіти Білозерської міської ради   про  забезпечення позову,

                                           ВСТАНОВИВ:

04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Білозерської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ освіти Білозерської міської ради, Дошкільний заклад комбінованого типу № 20 «Оленка» Білозерської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021 (а.с. 1-3).
16 червня 2021 року позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021 про припинення діяльності комунальної організації дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Оленка» Білозерської міської ради шляхом ліквідації (а.с. 27).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року часткового задоволено заяву позивача про забезпечення позову.
Заборонено Білозерській міській раді (місцезнаходження: 85013, Донецька обл., місто Добропілля, місто Білозерське, вул. Гірнича, будинок 4; код ЄДРПОУ: 36297559) та її уповноваженим особам вчиняти дії щодо надання відповідних документів державному реєстратору для внесення до Єдиного державного реєстру рішення про припинення Дошкільного закладу комбінованого типу № 20 «Оленка» на підставі рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 200/6919/21-а (а.с. 34-35).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції,   позивач подав апеляційну скаргу, в якій  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у забезпеченні позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення та застосувати забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021 року.    
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що експлуатація  дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 20 «Оленка» Білозерської міської ради  зупинена не була. Натомість, відповідно до рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021 вказаний заклад підлягає ліквідації. Разом з тим ліквідація даного садка призведе до переведення дітей до навчальних закладів, в яких відсутня «Система протипожежного захисту», що призведе до порушення прав дітей на безпечні і нешкідливі умови навчання.
До суду 19.07.2021 були надані пояснення третьої особи у справі.
21.07.2021 від позивача до суду надійшла заява  про розгляд справи за її відсутності, в якій позивач просила задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
За унормуванням частин першої та другої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи  (ч.1 статті 154 КАС України).
При цьому частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В силу приписів частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.
Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих  осіб.
Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 640/18007/18, від 20 грудня 2019 року у справі                             № 640/9158/19.
В обґрунтування заявленого клопотання про забезпечення позову позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав, а саме права не безпечні та нешкідливі умови навчання. Це порушення проявляється у відсутності системи протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» в дошкільних навчальних закладах № 24 «Росинка» Білозерської міської ради, № 22 «Райдуга» Білозерської міської ради, № 19 «Сонечко» Білозерської міської ради, куди будуть переведені діти, у тому числі син позивача, у разі ліквідації дошкільного навчального закладу «Оленка», яка передбачена оскаржуваним рішенням. 
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів,  наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
З автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» судами встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі 200/1817/20 від 04.03.2021 адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (місце знаходження: вул. Митрополитська, б. 175, м. Маріуполь, Донецька область; код ЄДРПОУ: 38652962) до Комунальної організації (установа заклад) дошкільний навчальний заклад комбінованого типу № 20 Оленка Білозерської міської ради (місце знаходження: вул. Олександра Єрмакова, буд. 30, м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область; код ЄДРПОУ: 36699862), Білозерської міської ради (місцезнаходження: 85013, Донецька обл., місто Добропілля, місто Білозерське, вул. Гірнича, будинок 4; код ЄДРПОУ: 36297559) про застосування заходів реагування задоволено, застосовано до Комунальної організації (установа заклад) дошкільний навчальний заклад комбінованого типу № 20 Оленка Білозерської міської ради заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 20 Оленка Білозерської міської ради, розташованого за адресою: вул. Олександра Єрмакова, буд. 30, м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область, до повного усунення порушень, шляхом заборони експлуатації вищезазначеного об`єкту.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року зупинено провадження у справі № 200/1817/20-а до 1 вересня 2021 року для надання часу сторонам для можливості примирення.
Приймаючи до уваги, що експлуатація дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 20 Оленка Білозерської міської ради на даний час зупинена наведеним вище судовим рішенням, тому суд першої   інстанції на даний час правомірно  не вбачає підстав для зупинення оскаржуваного рішення, яким вирішено припинити діяльність навчального закладу та розпочато процес його ліквідації, оскільки зупинення дії наведеного рішення в будь-якому разі на даний час не вплине на права дітей на безпечні та нешкідливі умови навчання.
З метою запобігання негативних наслідків для позивача та запобігання унеможливлення виконання можливого рішення суду у даній справі, внаслідок чого захист прав позивача за захистом, яких вона звернулась до суду стане неможливим, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, суд правомірно вбачає підстави для забезпечення позову, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 150 КАС України, шляхом заборони відповідачу та його уповноваженим особам вчиняти дії щодо надання відповідних документів державному реєстратору для внесення до Єдиного державного реєстру  спірного рішення Білозерської міської ради від 20.05.2021. 
Суд зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову не завдає шкоди учасникам справи.
За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Ухвала про скасування заходів забезпечення позову або про відмову у скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.
Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (п.п. 3-5 ст. 157 КАС України).
Колегія суддів також враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції  дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст.  195, 292, 293, 311, 316, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,                                                            
                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 р.     – залишити без задоволення.
Ухвалу   Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 р.    у справі  № 200/6919/21   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                 Г.М. Міронова  
                                                               
Судді                                                                                                        І.В. Геращенко

                                                                                                                 Е.Г. Казначеєв